ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/1235/26 пров. № А/857/27666/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача - | Шевчук С. М.
суддів - | Боршовського Т. І.
| Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року у справі № 140/1235/26 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ПСВ ПІДШИПНИК” до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
місце ухвалення судового рішення | м.Луцьк
Розгляд справи здійснено за правилами | спрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції | Шепелюк В.Л.
дата складання повного тексту рішення | не зазначена

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПСВ Підшипник» (далі – ТзОВ «ПСВ Підшипник») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Волинська митниця винесла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000251/2 від 11.09.2025, №UA205140/2025/000290/2 від 11.11.2025 за результатами митного оформлення товару, ввезеного згідно з контрактом від 25.11.2024 № 2/2024/UA.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року у справі № 140/1235/26 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСВ Підшипник» (45601, Волинська область, Луцький район, село Липини, вулиця Окружна, 2-Ж, ідентифікаційний код юридичної особи 41421878) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішень задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000251/2 від 11 вересня 2025 року, №UA205140/2025/000290/2 від 11 листопада 2025 року.
Стягнуто з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСВ Підшипник» судові витрати у загальному розмірі 6328,00 грн (шість тисяч триста двадцять вісім грн 00 коп.). 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а зокрема по МД 25UA205140056295U1 від 11.09.2025 року:
- згідно рахунка-фактури від 05.09.2025 № 71.1 витрати на транспортування по маршруту Хелм (Польща) – м/п Краківець становлять 28500 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 175 км; що в перерахунку транспортні витрати становлять 162,9 грн/км (28500/175). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Краківець – Липини становить 39500 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 218 км, що становить 181,2 грн/км (39500/218). Незрозуміло, яким критерієм керувалися під час саме такого поділу понесених витрат за транспортні послуги. Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України, що впливає на числове значення даної складової митної вартості товару;
- згідно рахунка-фактури від 05.09.2025 № 71.1 надавачем транспортних послуг зазначено ФОП ОСОБА_1 , що суперечить штампу та підпису перевізника, зазначеному в графі 23 автотранспортної накладної від 08.09.2025 №0009 – YACHOTECH SP.Z.O.O.O. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно надавачів транспортних послуг;
- одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (пункт 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України). 
Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі – Наказ № 599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Однак до митного оформлення не подано договори (контракти) про перевезення, акти здачі-прийняття, банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг тощо;
- в копіях митної декларації країни відправлення від 02.09.2025 № 25PL361010005HU0B9 та 25PL361010005HUEB5 відправником товару зазначено CX POLAND Sp. z o.o., що суперечить відправнику товару, вказаному в автотранспортній накладній від 08.09.2025 №0009 - LLT Sp. z o.o. 
Під час опрацювання документів, які підтверджують митну вартість і встановлено вищевказані розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених декларантом відомостей про митну вартість та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи. Вищевказані розбіжності в документах, які подано для підтвердження митної вартості товарів слугували беззаперечною підставою для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість товару, та, як наслідок, витребування додаткових документів, які б ці сумніви усунули.
Крім того скаржник зазначає, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, вважає що розподілу витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним складності справи та є завищеним.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи При цьому надані до митного оформлення документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
При цьому суд встановив, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Митним органом не було надано доказів, які б підтвердили митну вартість товару, визначену відповідачем за резервним методом. Як наслідок за висновком суду відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару з огляду на те, що позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам МК України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «ПСВ Підшипник» через уповноваженого декларанта на митний пост Волинської митниці подано МД №25UA2050140056295U1 на 7 товарних позицій, зокрема: « 6. Запасні частини для легкових автомобілів з чорних металів-ланцюги роликові; ланцюги та їх частини з чорних металів , арт. V10B1-1350м; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. ZPV10B1-3150шт; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. ZV10B1-2895шт; торгівельна марка: CX POLAND; виробник: CX POLAND Sp. z o.o., CN.». Ціна товару згідно з графою 42 МД №25UA2050140056295U1 – 32 825,43 дол. США.
До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 02.09.2025 №QB/1/09/2025/ЕХР; рахунок-фактуру (інвойс) від 02.09.2025 №QB/12/08/2025/ЕХР; рахунок-фактуру (інвойс) від 29.08.2025 №QB/13/08/2025/EXP; міжнародну автотранспортну накладну від 08.09.2025 №0009; декларація про походження товару від 02.09.2025 №QB/l/09/2025/EXP: декларація про походження товару від 29.08.2025 №QB/12/08/2025/ЕХР; декларація про походження товару від 29.08.2025 №QB/13/08/2025/EXP; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контакту) про транспортно-експедиційні послуги від 05.09.2025 №71.1; специфікація виробника товару від 02.09.2025 №QB/l/09/2025/EXP; специфікація виробника товару від 29.08.2025 №QB/12/08/2025/ЕХР; специфікація виробника товару від 29.08.2025 №QB/13/08/2025/EXP; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 25.11.2024 №2/2024/UA: доповнення до внутрішнього договору від 24.04.2025 №3; договір про надання послуг митного брокера від 02.02.2023 №279; договір (контракт) про перевезення від 05.09.2025 №05092025-1; копія митної декларації країни відправлення від 02.09.2025 №25PL361010005HU0B9; копія митної декларації країни відправлення від 02.09.2025 №25PL361010005HUEB5.
Митницею декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи відповідно до положень статей 53, 54 Митного кодексу України (далі – МК України): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) пакувальний лист; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, направлення зазначеної вимоги щодо подання додаткових документів відповідач мотивував тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності:
- згідно рахунка-фактури від 05.09.2025 №71.1 витрати на транспортування по маршруту Хелм (Польща) – м/п Краківець становлять 28500 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 175 км; що в перерахунку транспортні витрати становлять 162,9 грн/км (28500/175). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Краківець – Липини становить 39500,00 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 218 км, що становить 181,2 грн/км (39500/218). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України, що впливає на числове значення даної складової митної вартості товару; 
- згідно рахунка-фактури від 05.09.2025 №71.1 надавачем транспортних послуг зазначено ФОП ОСОБА_2 , що суперечить штампу та підпису перевізника, зазначеному в графі 23 автотранспортної накладної від 08.09.2025 №0009 – YACHOTECH SP.Z.O.O.O. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно надавачів транспортних послуг; 
- одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (пункт 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України). Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі – Наказ №599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак до митного оформлення не подано договори (контракти) про перевезення, акти здачі-прийняття, банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг тощо; 
- в копіях митної декларації країни відправлення від 02.09.2025 №25PL361010005HU0B9 та №25PL361010005HUEB5 відправником товару зазначено CX POLAND Sp. z o.o., що суперечить відправнику товару, вказаному в автотранспортній накладній від 08.09.2025 №0009 - LLT Sp. z o.o.
Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару на вимогу митниці надано прайс-лист від 01.08.2025 №Б/Н та договір від 05.09.2025 № 0509-1.
Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000251/2 від 11.09.2025.
З графи 33 вказаного рішення вбачається, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, а саме товар 6 на рівні 2,387 дол. США/кг за ЕМД від 18.07.2025 №UA205140/2025/045364.
Переліку запитуваних митницею документів не надано, листом від 11.09.2025 №11/09 позивачем повідомлено про відсутність інших додаткових документів.
Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 
№UA205140/2025/002347, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів.
В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA205140056486U0 від 11.09.2025.
Окрім цього, ТзОВ «ПСВ Підшипник» через уповноваженого декларанта на митний пост Волинської митниці подано МД №25UA2050140070349U4 на 11 товарних позицій, зокрема: «Запасні частини для легкових автомобілів з чорних металів-ланцюги роликові: ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. V10B1-380м; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. ZPV10B1-1000шт; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. ZV10B1-500шт; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. V08B1-50м; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. V10B1-1970м; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. V12B1-25м; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. V16B2-5м; ланцюги та їх частини з чорних металів, арт. 4 ZV20B1-10шт; торгівельна марка: CX POLAND; Виробник: CX POLAND Sp. z o.o., CN..». Ціна товару згідно з графою 42 МД №25UA2050140070349U4 – 32 825,43 дол. США.
До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP; рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP; міжнародну автотранспортну накладну від 10.11.2025 №0801; декларація про походження товару від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP; декларація про походження товару від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контакту) про транспортно- експедиційні послуги від 08.11.2025 №436; специфікація виробника товару від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP; специфікація виробника товару від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 21.10.2025 №б/н; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 25.11.2024 №2/2024/UA; доповнення до внутрішнього договору від 24.04.2025 №3; договір про надання послуг митного брокера від 02.02.2023 №279; договір (контракт) про перевезення від 07.11.2025 №07112025-1; копія митної декларації країни відправлення від 03.11.2025 №25PL361010Q06VIJB1; копія митної декларації країни відправлення від 03.11.2025 №25PL361010006VIMB8.
Митницею декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи відповідно до положень статей 53, 54 Митного кодексу України (далі – МК України): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) пакувальний лист; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, направлення зазначеної вимоги щодо подання додаткових документів відповідач мотивував тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності:
- відповідно пунктів 3.2, 3.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25.11.2024 №2/2024/UA оплата здійснюється Покупцем за кожну партію товару протягом 45 днів від дати отримання товару Покупцем на склад або по попередній оплаті. Попередня оплата здійснюється згідно Проформи –інвойсу. Проформа інвойс, банківський платіжний документ не надані до митного оформлення;
- декларантом для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів надано рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 08.11.2025 №436, заявку від 07.11.2025 № 07112025-1. Продавцем товарів відповідно до контракту від 25.11.2025 № 2/2024/UA є компанія CX POLAND Sp.z.o.o. (Польща), тоді як відправником в графі 2 митної декларації та автотранспортній накладній CMR від 10.11.2025 №0801 зазначено - LLT Sp. z o.o. Згідно умов поставки FCA,- вибір місця постачання впливає на зобов`язання із завантаження і розвантаження товару у даному місці. Якщо постачання здійснюється не у приміщенні продавця, відповідальність за відвантаження несе покупець. В наданому документі від 08.11.2025 №436 про вартість перевезення оцінюваних товарів, відсутня інформація щодо вартості їх навантаження, та, відповідно, не вказані дані витрати в графі 21 декларації митної вартості (ДМВ). Зазначене може свідчити про те, що до митної вартості не включено всі її невід`ємні складові.
Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/00090/2 від 11.11.2025.
З графи 33 вказаного рішення вбачається, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, а саме товар №11 на рівні 2,35 дол.США/кг за ЕМД№UA100320/2025/035293 від 17.09.2025.
Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2025/002764, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів.
В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA205140070596U4 від 11.11.2025.
21.01.2026 року на адресу Волинської митниці надійшов лист ТОВ «ПСВ Підшипник» від 13.01.2026 року (вх. митниці №1506/14/7.3-2-15 від 21.01.2026) про надання додаткових документів в порядку передбаченому ч.8 ст.55 МК України по митній декларації 
№25UA205140070349U4 від 11.11.2025. 
На вказаний лист Волинською митницею направлено відповідь від 26.01.2026 №7.3-2/15-02/14/1143, згідно якої митницею опрацьовано подані декларантом додаткові документи та зважаючи на вказане повідомлено позивача про відсутність підстав для скасування прийнятого раніше рішення про коригування митної вартості товару №UA205140/2025/000290/2 від 11.11.2025.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, врегульовані положеннями Митного кодексу України.
Згідно статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 Митного кодексу України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення статті 53 Митного кодексу України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
За правилами частини шостої статті 54 Митного Кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункти 2, 5 частини другої статті 55 Митного Кодексу України).
Зазначені положення зобов`язують митницю у рішенні про коригування митної вартості зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Отож, з приведених нормативних актів слідує, що умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Як наслідок рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Повертаючись до фактичних обставин справи, митну вартість імпортованого товару визначено у за основним (1) методом.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №25UA2050140056295U1 митної вартості товару та обраного методу її визначення (за ціною договору), разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) від 02.09.2025 №QB/1/09/2025/ЕХР; рахунок-фактуру (інвойс) від 02.09.2025 №QB/12/08/2025/ЕХР; рахунок-фактуру (інвойс) від 29.08.2025 №QB/13/08/2025/EXP; міжнародну автотранспортну накладну від 08.09.2025 №0009; декларація про походження товару від 02.09.2025 №QB/l/09/2025/EXP: декларація про походження товару від 29.08.2025 №QB/12/08/2025/ЕХР; декларація про походження товару від 29.08.2025 №QB/13/08/2025/EXP; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контакту) про транспортно-експедиційні послуги від 05.09.2025 №71.1; специфікація виробника товару від 02.09.2025 №QB/l/09/2025/EXP; специфікація виробника товару від 29.08.2025 №QB/12/08/2025/ЕХР; специфікація виробника товару від 29.08.2025 №QB/13/08/2025/EXP; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 25.11.2024 №2/2024/UA: доповнення до внутрішнього договору від 24.04.2025 №3; договір про надання послуг митного брокера від 02.02.2023 №279; договір (контракт) про перевезення від 05.09.2025 №05092025-1; копія митної декларації країни відправлення від 02.09.2025 №25PL361010005HU0B9; копія митної декларації країни відправлення від 02.09.2025 №25PL361010005HUEB5, прайс-лист від 01.08.2025 №Б/Н та договір від 05.09.2025 №0509-1.
По МД №25UA2050140070349U4 позивачем надано митному органу такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP; рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP; міжнародну автотранспортну накладну від 10.11.2025 №0801; декларація про походження товару від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP; декларація про походження товару від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контакту) про транспортно- експедиційні послуги від 08.11.2025 №436; специфікація виробника товару від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP; специфікація виробника товару від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 21.10.2025 №б/н; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 25.11.2024 №2/2024/UA; доповнення до внутрішнього договору від 24.04.2025 №3; договір про надання послуг митного брокера від 02.02.2023 №279; договір (контракт) про перевезення від 07.11.2025 №07112025-1; копія митної декларації країни відправлення від 03.11.2025 №25PL361010Q06VIJB1; копія митної декларації країни відправлення від 03.11.2025 №25PL361010006VIMB8.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (далі — МК України), заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до положень розділу ІІІ цього Кодексу та базується на достовірних, чітко визначених та підтверджених документально відомостях про ціну товарів.
Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом — за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції належним чином встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем для митного оформлення товару надано повний пакет первинних комерційних, транспортних та супровідних документів. Перевіркою вказаних документів встановлено, що вони не містять жодних розбіжностей, суперечностей чи ознак підробки, є чіткими, взаємопов`язаними та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору.
Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу виявлених розбіжностей про, які відповідач зазначив в оскаржуваному рішенні від 11.09.2025 №UA205140/2025/000251/2, то колегія суддів зазначає, що визначаючи митну вартість за першим методом, декларант до фактурної вартості додав також витрати на перевезення товару в загальній сумі 28 500,00 грн. 
Ці витрати підтверджуються договором про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) від 01.06.2024 №01/06/2024-2, договором-заявкою від 05.09.2025 №05092025-1, рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.09.2025 №71.1, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.09.2025 №71.1 та платіжною інструкцією від 07.10.2025 №3508.
Згідно з рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.09.2025 №71.1, що був наданий митному органу, транспортно-експедиційні витрати з перевезення вантажу для ТОВ «ПСВ Підшипник» за маршрутом м. Хелм (Польща) - 
с. Липини Луцький район (Україна) через м/п Краківець складають 68 000,00 гривень, в тому числі: м. Хелм (Польща) - митний перехід «Краківець» (кордон України) 28 500,00 гривень; митний перехід «Краківець» (кордон України) - с. Липини Луцький район (Україна) 39 500.00 гривень. Перевезення виконує автомобіль: MAN НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Вказана інформація щодо маршруту перевезення, транспортного засобу та вартості такого перевезення містить підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.09.2025 №71.1, а оплата послуг - платіжною інструкцією від 07.10.2025 №3508.
З матеріалів справи також убачається, що між ТОВ «ПСВ Підшипник» (Клієнт) та ФОП 
ОСОБА_2 (Експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) від 01.06.2024 №01/06/2024-2, за умовами якого експедитор приймає на себе обов`язки за плату і за рахунок клієнта організувати виконання послуг, пов`язаних з перевезенням та обробленням вантажів в міжнародному та/або регіональному сполученні. Експедитор, на виконання даного Договору, зобов`язаний від свого імені і за рахунок клієнта укласти договір перевезення з перевізником та з іншими учасниками транспортного процесу. 
Як наслідок за умовами названого договору предметом є надання позивачу транспортно-експедиційних послуг. Відтак з названого слідує, що ФОП ОСОБА_2 є експедитором, а не перевізником, і не маючи власних транспортних засобів залучає для виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «ПСВ Підшипник» третіх осіб, у цьому випадку YACHOTECH SP.X.O.O.
Підсумовуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначення в автотранспортній накладній від 08.09.2025 №0009 перевізником YACHOTECH SP.X.O.O, яке не є стороною договору транспортної експедиції, не вважається порушенням договірних зобов`язань чи митного законодавства та відповідно не може бути підставою для не визнання митної вартості товару та її коригування.
Отож зазначення в рахунку-фактурі від 05.09.2025 №71.1 надавача транспортних послуг ФОП ОСОБА_2 , а в графі 23 автотранспортної накладної від 08.09.2025 №0009 перевізник - YACHOTECH SP.X.O.O жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару.
Крім того в обґрунтування заявлених транспортних витрат декларантом до митного контролю було подано договір-заявку на перевезення вантажу від 05.09.2025 №05092025-1, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 05.09.2025 №71.1. автотранспортну накладну від 08.09.2025 №0009, що відображено у картці відмови в митному оформленні №UA205140/2025/002347.
Як наслідок декларантом надано весь пакет товаросупровідних документів, які містять інформацію та підтверджують транспортні витрати, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
При цьому, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №71.1 був підписаний між сторонами після завершення надання послуг перевезення 10.09.2025, а оплачений 07.10.2025, тобто, після здійснення митного оформлення товару.
Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 зазначив, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Розглянувши доводи митного органу щодо непропорційності розподілу транспортних витрат на відрізках маршруту Хелм (Польща) – м/п Краківець (162,9 грн/км) та п/п Краківець – Липини (181,2 грн/км), то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до положень статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Вартість послуг з міжнародного перевезення вантажів не є статичною величиною та не може розраховуватися виключно шляхом поділу загальної суми фрахту на кількість кілометрів. Ціноутворення у сфері логістики залежить від комплексу ринкових факторів, серед яких:
Специфіка тарифних ставок перевізників у різних країнах;
Особливості перетину державного кордону, включаючи час очікування та простою;
Рівень безпекових ризиків, пов`язаних із дією воєнного стану на території України, що безпосередньо впливає на вартість внутрішнього відрізку маршруту;
Стан дорожнього покриття, завантаженість транспортних артерій та потреба у додатковому маневруванні чи заїздах до внутрішніх терміналів.
Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують витрати на транспортування, є транспортні документи (авіаційні, залізничні накладні, коносаменти, автомобільні накладні (CMR) тощо) та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Судом встановлено, що декларантом на підтвердження транспортних витрат було надано належні документи, які містять чіткий, однозначний та деталізований розподіл витрат на транспортування товару до кордону України та після його перетину. Дані документи є чинними, не містять розбіжностей та підписані обома сторонами договору перевезення.
Сам по собі факт відмінності покілометрової вартості перевезення територією іноземної держави та територією України не є свідченням недостовірності наданих документів або маніпуляцій з митною вартістю. Митне законодавство України не встановлює вимог щодо обов`язкової математичної пропорційності або рівності вартості одного кілометра перевезення на різних ділянках міжнародного маршруту.
Здійснений митним органом суто математичний розрахунок покілометрової вартості є суб`єктивним припущенням та свідчить про намагання контролюючого органу втрутитися у сферу господарських відносин між суб`єктами приватного права (декларантом та перевізником), що суперечить принципу свободи підприємницької діяльності.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що декларантом було в повному обсязі та у законний спосіб підтверджено склад і розмір транспортних витрат, а доводи митного органу про незрозумілість критеріїв поділу цих витрат є безпідставними та не можуть слугувати законною підставою для коригування митної вартості товарів.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, визначено вичерпний перелік основних документів, які підтверджують митну вартість товарів (зовнішньоекономічний договір, інвойс, банківські платіжні документи, транспортні документи). 
Декларація країни відправлення не входить до цього основного переліку.
Згідно з частиною 3 або 6 статті 53 МКУ, митна декларація країни відправлення є додатковим документом. Вона витребовується митницею тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів у числових значеннях основних документів, або подається декларантом виключно за власним бажанням.
При цьому апеляційний суд зазначає, що кожна країна має власні правила заповнення внутрішніх митних декларацій та формування статистичної вартості. Вони можуть відрізнятися від правил визначення митної вартості в Україні. 
Основним документом, що фіксує ціну угоди, є комерційний інвойс (рахунок-фактура) та контракт, підписаний сторонами. Якщо ці документи чисті, не мають розбіжностей та підтверджують реальну сплату коштів, інформація з іноземної декларації не може їх нівелювати. 
Декларант в Україні не може нести відповідальність за дії іноземного контрагента або правила третьої держави.
Стосовно доводів апеляційної скарги які стосуються відправника товару, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до розділу 4 контракту поставка здійснюється у відповідності з «Інкотермс 2010» на умовах FCA Chclm або DAP Chelm. Умови поставки по кожній партії товару зазначається в Інвойсі на кожну партію товару.
В рахунках-фактурах (інвойсах) від 29.08.2025 №QB/12/08/2025/EXP, №QB/13/08/2025/ЕХР та від 02.09.2025 №QB/l/09/2025/EXP та вантажно-транспортній накладній (CMR) від 08.09.2025 №0009 адреси поставки товару - місто Хелм, Польща.
Судом установлено, що LLT Sp. Z о.о. - це логістичний склад, який надає послуги зі зберігання вантажу на складах у м. Хелмі, прийом вантажу на складі, завантаження - вивантаження продукції, а також ряд інших послуг, що стосуються складування і а зберігання товарів, а також по доставці вантажів з нашого складу замовникам або кінцевому споживачеві.
Між Позивачем, як покупцем, та компанією СХ POLAND Spolka z Ograniehona Odpowiedzialnoscia (продавець) було укладено Контракт №2/2024/UA від 25.11.2024 року (далі Контракт), відповідно до якого, предметом даного Контракту є постачання товарів (підшипників, складових частин підшипників та деталей кріплення, сальників, ременів).
Відповідно до п. 3.2. Контракту №2/2024/UA від 25.11.2024 (з врахуванням доповнення №1 від 24.03.2025) оплата здійснюється Покупцем за кожну партію товару протягом 60 днів від дати інвойса або по попередній оплаті. Попередня оплата здійснюється згідно Проформи-інвойсу (п. 3.3. Контракту).
Як вбачається з рахунку-фактури (інвойсу) від 31.10,2025 №QB/8/l 0/2025/ЕХР та рахунку-фактури (інвойсу) від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP, компанія СХ POLAND Spolka z Ograniehona Odpowiedzialnoscia продала TOB «ПСВ Підшипник» товар, згідно з Контрактом №2/2024/UA від 25.11.2024, на загальну суму 22 336,97 USD (Доларів США), на умовах оплати: до 30.12.2025.
При цьому фактична оплата була здійснена, відповідно до інвойсів, 30.12.2025, що також відповідає умовам Контракту, а саме - протягом 60 днів від дати інвойса, що підтверджується платіжною інструкцією №23 від 30.12.2025.
Як вбачається з рахунку-фактури (інвойсу) від 31.10.2025 №QB/8/l 0/2025/ЕХР та рахунку-фактури (інвойсу) від 31.10.2025 №QB/9/10/2025/EXP, загальна сума поставки відповідає сумі платіжної інструкції №23 від 30.12.2025 та становить 22 336,97 USD (Доларів США).
Отже, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару становить 22 336,97 USD (Доларів США), яка в повному обсязі сплачена Позивачем на умовах, що передбачені в Контракті №2/2024/UA від 25.11.2024 року та визначені в рахунку-фактурі iнвойсі) від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP та рахунку-фактурі (інвойсі) від 31.10.2025 №QB/9/l0/2025/ЕХР - до 30.12.2025 року.
На момент здійснення митного оформлення товару для підтвердження його ціни Відповідачу було подано рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2025 №QB/8/l 0/2025/ЕХР та рахунок-фактуру (інвойс) від 31.10.2025 №QB/9/l0/2025/ЕХР. Так як Контрактом №2/2024/UA від 25.11.2024 передбачено відтермінування оплати, банківських платіжних документів декларантом надано не було.
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Отож підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунки-фактури (інвойси).
Крім того митному органу разом із заявою про надання додаткових документів в порядку частини 8 статті 55 МК України було надано платіжну інструкцію №23 від 30.12.2025.
Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант до фактурної додав також витрати па перевезення товару в загальній сумі 23 750,00 грн. Ці витрати підтверджуються договором про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) від 25.08.2024 №25/08/2024, договором-заявкою від 07.11.2025 №07112025-1, рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від 08.11,2025 №436, актом надання послуг від 11.11.2025 №436 та платіжною інструкцією від 08.12.2025 №3696.
Згідно з рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від 07.11.2025 №436, що був наданий митному органу, транспортно-експедиційні витрати з перевезення вантажу для ТОВ «ПСВ Підшипник» за маршрутом м.Хелм (Польща) - с. Липини Луцький район (Україна) через п/п Ягодин складають 47 500,00 гривень, в тому числі: м.Хелм (Польща) - прикордонний перехід «Ягодин» (кордон України) 23 750,00 гривень; прикордонний перехід «Ягодин» (кордон України) - с. Липини Луцький район (Україна) 23 750,00 гривень. Перевезення виконує автомобіль: MAN НОМЕР_3 .
Вказана інформація щодо маршруту перевезення, транспортного засобу та вартості такого перевезення підтверджується актом надання послуг від 11.11.2025 №436, а оплата послуг - платіжною інструкцією від 08.12.2025 №3696.
Відповідно до п.2.1 Контракту №2/2024/UA від 25.11.2024 ціни на Товар, що постачається за цим Контрактом, встановлюються в Доларах (USD) та приймаються на умовах FCA Chelm або DAP Chelm, включаючи експортне пакування, маркування та відвантаження. За правилами Інкотермс-2010 поставка на умовах FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець передасть товар, що пройшов митне очищення для експорту, вказаному покупцем перевізнику в зазначеному місці. Відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. Поставка товару здійснювалася на умовах FCA-Chelm, як це зазначено в рахунку-фактурі (інвойсі) від 31.10.2025 №QB/8/10/2025/EXP та рахунку-фактури (інвойсі) від 31.10.2025 №QB/9/l 0/2025/ЕХР.
Згідно матеріалів справи, декларант поніс витрати з перевезення товару від місця передачі товару перевізнику з міста Хелм (Польща) до кордону України, що відповідає умовам поставки FCA та підтверджується договором про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) від 25.08.2024 №25/08/2024, договором-заявкою від 07.11.2025 №07112025-1, рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від 08.11.2025 №436 та актом надання послуг від 11.11.2025 №436.
З наведено убачається, що вартість завантаження товару входить у ціну товару, а його розвантаження у вартість перевезення.
Крім того апеляційним судом ураховано, що прайс-лист не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що поданими при митному оформленні документами не підтверджуються доводи скаржника, що позивач поніс (чи повинен понести) витрати, які повинні бути додатково включені до митної вартості імпортованого товару. 
Отож висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.
Також з матеріалів справи вбачається, що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за другорядним методом, а зокрема за основу взято, як джерело інформації цінову інформацію з митної декларації наявної у митного органу.
Згідно частини 3-7 ст. 60 МК України при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а зокрема для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Відповідно до Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, (затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р.за № 883/21195) посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постановах від 27.07.2018 року по справі № 809/1174/17, від 08.02.2019 року у справі №825/648/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Натомість в порушення приведених приписів митного законодавства, відповідач не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов їх поставки, комерційних умов такої поставку, тощо, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари та інші характеристики, що в своїй сукупності могли впливати на митну вартість ввезених в Україну партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.
Подаючи апеляційну скаргу відповідач не довів та не спростував належними доказами обставин з приводу того, що в ході визначення митної вартості за другорядним методом ним було здійснено належні коригування з урахуванням виробника, умов їх поставки, комерційних умов такої поставки, року випуску товарів, технічних характеристик, комплектації, стану та зносу товару, тощо.
Окрім того, відповідач не довів обставин з приводу відсутності у базі даних відомостей щодо інших поставок подібних (аналогічних) товарів на митну територію України за ціною, що є менша ніж та яку обрав відповідач.
Відповідач маючи доступ до цінової бази усіх ввезених на митну територію України товарів, міг відібрати за критерієм «код УКТЗЕД» всі митні оформлення за першим методом за певний період та проілюструвати діапазон оформленої митної вартості (від мінімальної до максимальної) ідентичних чи подібних товарів, вказавши обсяг поставок, країну походження тощо.
Натомість, відповідач обмежився лише зазначенням номеру та дати ВМД, які була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, без будь-якого обґрунтування її вибору із сотень інших митних оформлень, без будь-якого пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов його поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару.
В ході подання та розгляду апеляційної скарги позивач вказані недоліки не усунув та не довів належними доказами, що обрана ним вартість згідно була найменшою вартістю і вартість такого товару співпадала з основними характеристиками товару та умовами його постачання.
Зважаючи на те, що надані позивачем документи усували будь-який розумний сумнів щодо вартості операції, а відповідач не довів наявності правових підстав для застосування другорядних методів оцінки, оскаржувані рішення про коригування митної вартості є протиправними.
Що ж стосується доводів скаржника з приводу судових витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Види адвокатської діяльності перелічені у статті 19 Закону № 5076-VI.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).
За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина п`ята статті 143 КАС України).
З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
При цьому як наголошено у судовому рішенні Верховного Суду від 07.07.2023 року у справі №340/2823/21 підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Таким чином, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21, саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом цього питання.
Крім того, Верховний Суд у судовому рішенні від 07.07.2023 року у справі №340/2823/21 зазначив:
«Тому з уваги на визначені процесуальними нормами закону порядок звернення до суду касаційної інстанції і процедуру розгляду касаційної скарги, положення частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України треба розуміти так, що сторона має заявити суду касаційної інстанції про необхідність розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, до ухвалення цим судом остаточного судового рішення за касаційною скаргою. У такому випадку докази, які підтверджують ці витрати (які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи), можуть бути надані суду касаційної інстанції - для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, докази понесення яких не могли бути надані суду до ухвалення постанови - протягом п`яти днів після ухвалення постанови за касаційною скаргою.
Якщо докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, - за умови, що прохання про розподіл цих витрат буде заявлене суду касаційної інстанції до завершення розгляду справи - будуть надані по спливу п`яти днів після ухвалення судового рішення за касаційною скаргою - заява про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги [в суді касаційної інстанції] залишається без розгляду.»
З матеріалів справи убачається, що позивач у позовній заяві заявив клопотання про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору та професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 01.01.2025 №01/01/25-1, акт приймання-передачі наданих послуг від 29.01.2026 №29/01/26, платіжну інструкцію від 29.01.2065 №3873, ордер серії АС № 1135310.
Відповідно до пункту 4.2 договору про надання правничої допомоги від 01.01.2025 
№01/01/25-1 за правничу допомогу клієнт оплачує винагороду в розмірі, вказаному в актах приймання-передачі наданих послуг. З акту приймання-передачі наданих послуг від 01.01.2026 №29/01/2с убачається, що вартість послуги – написання, підготовку та оформлення позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000251/2 від 11 вересня 2025 року, №UA205140/2025/000290/2 від 11 листопада 2025 року становить 7000,00 грн. 
З урахуванням вимог частини шостої статті 134 КАС України  відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».
Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 28.10.2021 у справі № 160/15983/20.
Отож обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги, наявним в матеріалах справи доказам щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, ціну позову, його значення справи для сторін та конкретні обставини справи яка не є складною, а також урахувавши обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає підставним присудження на користь позивача за рахунок фінансування відповідача витрат на професійну правничу допомогу в обсязі 3000 грн, позаяк на переконання суду саме така сума є співмірною складності справи, обсягу наданих послуг та є пропорційною до суми сплаченого судового збору за розгляд такої справи судом.
Протилежного доводами апеляційної скарги відповідача не доведено.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що останнім повно та всебічно встановлено обставини справи, а оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року у справі № 140/1235/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | С. М. Шевчук
судді | | Т. І. Боршовський
| | С. П. Нос