ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
10 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/5609/26
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі уповноваженого представника Нерода Алли Ігорівни (08202, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7-Е, оф. 1002) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
04 серпня 2026 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Нерода Алли Ігорівни звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 262840029351 від 21.05.2026 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків, які викладені в рішенні суду.
10 серпня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати суду до 24 серпня 2026 року пенсійну справу ОСОБА_1 .
17 серпня 2026 року Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області надано суду копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Відповідачем не вірно було розтлумачено та застосовано норму ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що в подальшому призвело до прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, яке наразі оскаржується в судовому порядку. Ключовим є те, що стаття 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсилає не до окремого віку для жінок, а до пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для жінки, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійний вік за статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Отже, на дату смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина, Позивач у справі, вже: досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вище згаданого Закону; є непрацездатним членом сім`ї саме за віковою ознакою для цілей призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Таким чином, Позивач мала визначене законом право звернутися до територіальних органів ПФУ для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
25 серпня 2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначено, що за результатом розгляду заяви та додаткових документів поданих до заяви до страхового стажу заявниці за доданими документами не зараховано період роботи з 10.06.2001 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.09.1984, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку. Страховий стаж заявниці складає 25 р. 4м. 19 дн. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік, який необхідний позивачу для призначення пенсії в разі втрати годувальника, Головним управлінням прийнято рішення №262840029351 від 21.05.2026 про відмову у призначенні пенсії. Право на пенсію за віком за доданими документами позивач набуде з 10.10.2027 після досягнення 63-річного віку.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 11 травня 2026 року  ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника, (а.с. 80-81).
22 травня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішенням № 262840029351 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу у заявниці 31 рік.
До страхового стажу заявниці за доданими документами не зараховано:
- період роботи з 10.06.2001 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 28.09.1984, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку.
До страхового стажу годувальника не зараховано:
- період роботи з 20.01.1984 по 13.08.1989 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 18.07.1980, оскільки наявне виправлення дати прийняття на роботу, не завірене належним чином;
- період навчання з 01.09.1981 по червень 1991 згідно диплома НОМЕР_4 від 01.07.1991, оскільки період навчання перевищує загальновстановлений термін, відсутня дата рішення екзаменаційної комісії про присвоєння кваліфікації. Період навчання потребує уточнення довідкою про період та форму навчання, (а.с. 82-83).
Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частин 1-3 статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, стаття 36 Закону № 1058-IV передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається дружині, якщо вона є особою з інвалідністю або досягнула віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Оскільки позивач на момент звернення досягла 60-рінчого віку, тобто віку, передбаченого ст. 26 Закону України №1058, а відповідач у рішення оскаржуваному вказав тільки на підставі недостатність страхового стажу саме позивачки, оскільки відсилання у статті 36 до статті 26 стосується віку, а не необхідного страхового стажу. Натомість вимога до стажу самої ОСОБА_1 для виникнення права на пенсію по втраті годувальника ст. 36 цього Закону України 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не встановлена.
Крім того, таку позицію суду підсилюють приписи ст. 38 Закону, де визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника має право на таку пенсію згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. 
Слід сказати, що відповідачем не перевірялися інші умови призначення пенсії по втраті годувальника відносно заявниці, а саме втрата працездатності, чи була така на утриманні чоловіка, або ж після смерті чоловіка позивачка втратила джерело засобів до існування, як цього вимагає абзац перший та другий ч.1, ч.2 ст. 36 Закону 
Таким чином, в даному випадку ті підставі, які вказані відповідачем в оскаржуваному рішення, не можуть бути прийнятними, та є такими що суперечать змісту Закону № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії № 262840029351 від 21 травня 2026 року діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 
Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, наслідком скасування прийнятих за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
З огляду на встановлене, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 11 травня 2026 року з врахуванням висновків суду.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини першоїстатті 139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 064,96 грн, що підтверджується квитанцією від 04 серпня 2026 року № 7068-0366-7183-3050, (а.с. 7).
Вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника Нерода Алли Ігорівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 262840029351 від 21 травня 2026 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11 травня 2026 року з врахуванням висновків суду.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) судові витрати у розмірі 1 064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.) сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10 вересня 2026 року.
Суддя | Т.В.Скраль