ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року	Львів	Справа № 140/8046/25 пров. № А/857/50586/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 140/8046/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Сорока Ю.Ю., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 13 листопада 2025 року),-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( далі – відповідач ), про визнання протиправною бездіяльність щодо не вірного нарахування та не належної виплати грошей ОСОБА_1 за померлого військовослужбовця ОСОБА_2 при звільненні (виключені) з лав Збройних Сил України 16.04.2023 року, а саме: грошового забезпечення за 2022, 2023 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки; грошову компенсацію за дні використаної основної відпустки за 2022, 2023 роки; грошову компенсацію за невикористані дні основної відпусти за 2022, 2023 роки; грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпусти за 2022, 2023 роки, як учаснику бойових дій; грошову компенсацію сину втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити по всім висе вказаним підставам у зв?язку з затримкою більше ніж на календарний місяць виплати доходів, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704); виплати до Дня Незалежності України; грошову компенсацію виплат з урахуванням індексації доходів за 2022, 2023 роки по дату звільнення.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 , недоплачену раніше суму грошового забезпечення за 2022, 2023 роки станом на 16.04.2023 року, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2022, 2023 до дня фактичної виплати сум.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму грошової компенсації за дні використаної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2022, 2023 роки до дня фактичної виплати сум.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2022, 2023 роки до дня фактичної виплати сум.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року Nє704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2022, 2023 роки до дня фактичної виплати сум.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2022, 2023 роки до дня фактичної виплати сум.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму виплати до Дня Незалежності України за 2022, 2023 роки згідно діючого законодавства У країни в розмірі, а також грошову компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити за 2022, 2023 роки до дня фактичної виплати сум.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 недоплачену раніше суму грошової компенсації виплат з урахуванням індексації доходів за 2022, 2023 роки по дату звільнення.
Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі до дня фактичної виплати.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 22.04.2022 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно сповіщення про смерть (загибель). Зазначає, що у період виключення сина з військової служби, а саме з 16.04.2023 року, відповідач невірно розраховував і виплатив грошове забезпечення, оскільки відповідач здійснив помилку в нарахуванні розмірів посадового окладу та окладу за військове звання. Вказана помилка зумовлена тим, що для розрахунків відповідач брав за основу прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений законом на 01.01.2018 року в 1762 грн, у зв`язку із чим, 25.06.2025 позивач звернулася із скаргою до командира військової частини НОМЕР_1 про перерахунок та виплату грошового забезпечення за 2022, 2023 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки; грошової компенсацію за дні використаної основної відпустки за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні основної відпусти за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпусти за 2022, 2023 роки, як учаснику бойових дій; грошової компенсації сину втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити по всім вище вказаним підставам у зв?язку з затримкою більше ніж на календарний місяць виплати доходів, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704); виплати до Дня Незалежності України; грошової компенсації виплат з урахуванням індексації доходів за 2022, 2023 роки по дату звільнення.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 02.07.2025 року №Ф/1384 повідомила, що підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 його матері у командування військової частини немає.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що відмова у перерахунку та виплаті грошового забезпечення за 2022, 2023 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки; грошової компенсацію за дні використаної основної відпустки за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні основної відпусти за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпусти за 2022, 2023 роки, як учаснику бойових дій; грошової компенсації сину втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити по всім висе вказаним підставам у зв?язку з затримкою більше ніж на календарний місяць виплати доходів, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704); виплати до Дня Незалежності України; грошової компенсації виплат з урахуванням індексації доходів за 2022, 2023 роки по дату звільнення, порушує її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист, як матері військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 140/8046/25 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково своїм рішенням вказав, що військовослужбовці, які загинули (померли), виключаються зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі смертю (загибеллю), а не звільняються з військової служби і не мають право на справедливий розрахунок за час проходження військової служби. При цьому, порушується законодавство України військовою частиною НОМЕР_1 в частині оплати за службу, фактичного не нарахування та не розрахунку грошового забезпечення сину та інших виплат військовослужбовцю.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.,
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону.
ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_2 помер, що стверджується сповіщенням про смерть (загибель) від 16.04.2023 №2356 та свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 24.04.2023 та його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Позивач звернулася до відповідача із скаргою в якій просила, зокрема, виправити, перерахувати та виплатити недоплачену суму та різницю в грошах з раніше виплаченої суми сину, в тому числі:
грошового забезпечення за 2022, 2023 роки;
грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки;
матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки;
грошової компенсацію за дні використаної основної відпустки за 2022, 2023 роки;
грошової компенсації за невикористані дні основної відпусти за 2022, 2023 роки;
грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпусти за 2022, 2023 роки, як учаснику бойових дій;
грошової компенсації сину втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати нарахувати, провести і доплатити по всім висе вказаним підставам у зв?язку з затримкою більше ніж на календарний місяць виплати доходів, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704);
виплати до Дня Незалежності України;
грошової компенсації виплат з урахуванням індексації доходів за 2022, 2023 роки по дату звільнення.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 02.07.2025 року №Ф/1384 повідомила, що підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 його матері у командування військової частини немає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що право ОСОБА_1 щодо отримання грошового забезпечення померлого ОСОБА_2 при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не порушено, оскільки належне, але не отримане військовослужбовцем ОСОБА_2 до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, виплачено законному представнику неповнолітніх дітей.
Апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону №2011-XII).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року №3551-XII (далі – Закон №3551-XII), відповідно до статті 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (стаття 5 Закону №3551-XII).
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України “Про відпустки” від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України “Про відпустки”. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України “Про відпустки” або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) та “Про оборону України” від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.
У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого сина ОСОБА_2 , військовослужбовця, учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 20.04.2023, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок набряку головного мозку та токсико-гіпоксичної енцефалопатії.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 22.03.2024 №86 солдата ОСОБА_2 , кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону, у зв`язку зі смертю з 17.04.2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (грошовий атестат зворотній бік).
Матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_2 не був звільнений з військової служби, а був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. В даному випадку підстави для виплати компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпустки, а також одноразової грошової допомоги за два повних роки служби відсутні, позаяк така компенсація та одноразової грошова допомога виплачується безпосередньо військовослужбовцю при його звільненні із служби.
Отже, військовослужбовці, які загинули (померли), виключаються зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі смертю (загибеллю), а не звільняються з військової служби.
Відтак, відповідач правомірно відмовив позивачу, як члену сім`ї військовослужбовця, у виплаті грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки, а також одноразової грошової допомоги за два повних роки служби, оскільки військовослужбовець був виключений із списків особового складу у зв`язку із смертю і не звільнявся з військової служби.
Щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 за 2022-2023 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704) затверджено: а) тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток №1); б) схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток №14).
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13, 14.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2018 №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі - Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові №704 пункт 4 викладено в наступній редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12,13 і 14”.
Тобто, на момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови №103, а саме: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14”.
З наданих суду відомостей карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_2 вбачається, що йому протягом 2022-2023 років було встановлено посадовий оклад та оклад за військовим званням, що визначено з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2018.
У свою чергу, Закон України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” №294-ІХ, Закон України №1082-ІХ “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” №1928-ІХ та Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” №2710-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік відповідно - не містить.
Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Отже, з огляду на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закон України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” та Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103. Отже, зміни внесені Постановою №103, зокрема до пункту 4 Постанови №704, в якому визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14, були визнані судом протиправними та нечинними, відтак з 29.01.2020 дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, зокрема, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та викладено абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 набрала чинності 20.05.2023.
Під час проходження ОСОБА_2 військової служби, зокрема в період з 22 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року відповідач мав би нараховувати та виплачувати грошове забезпечення із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 Постанови №704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Як вбачається із особистих карток грошового забезпечення позивача за 2022 – 2023 роки, посадовий оклад та оклад за військовим званням у період з 22 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року встановлений у розмірі нижчому, ніж мав би бути розрахований відповідно до пункту 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” та Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”.
Вірно зазначено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 мав право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 22 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року у належному розмірі, тобто, із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 Постанови №704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 , звертався до суду з приводу перерахунку грошового забезпечення за період проходження військової служби з 22 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року, є такі, що набрали законної сили, рішення суду з приводу перерахунку та виплати його грошового забезпечення за вищевказаний період.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення померлого ОСОБА_2 за період проходження військової служби в 2022-2023 роках, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки, задоволенню не підлягають.
З аналогічних підстав не підлягає задоволенню і вимога позивача щодо перерахунку та виплати одноразової грошової виплати до Дня Незалежності України.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 140/8046/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин