ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/2078/26 пров. № А/857/33145/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді Глазька С.М.,
суддів Глушка І.В., Шавеля Р.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року (головуючий суддя Каленюк Ж.В., м. Луцьк) у справі № 140/2078/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі - Закон №4059-ІХ);
зобов`язати здійснити в межах строку звернення до суду нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-ІХ, що дорівнює 2361,00 грн; 
визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України від 03 грудня 2025 року №4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (далі - Закон №4695-ІХ); 
зобов`язання здійснити з 01 січня 2026 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 29 Закону №4695-ІХ, що дорівнює 2595,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому як непрацюючий пенсіонер відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії, установлене статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ), у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-ІХ у 2025 році (2361,00 грн) та статтею 29 Закону №4695-ІХ у 2026 році (2595,00 грн). Проте ГУ ПФУ у Волинській області виплату підвищення до пенсії не здійснює, при тому що з 1981 року він не змінював місця проживання за межі зони гарантованого добровільного відселення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 45 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік», - 2361,00 грн з 13 серпня 2025 року по 31 грудня 2025 року.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання доплати у розмірі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ до 31 грудня 2025 року з огляду на наявність у нього статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та непрацюючого пенсіонера, факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, яке після 01 січня 1993 року не змінювалося.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Зокрема в апеляцій скарзі зазначає, що приписами статті 45 Закону № 4059-IX по новому визначено коло осіб, які мають право на відповідні доплати, розмір цих доплат та порядок їх встановлення.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком з 25 квітня 2019 року, не працює, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , рішенням №032950002141 (а.с.6), листом відповідача від 02 лютого 2026 року №2361-274/М-02/8-0300/26 (а.с.7-8).
Витягом з Реєстру Любешівської та Прилісненської територіальних громад підтверджено, що ОСОБА_1 з 11 грудня 1981 року по 18 березня 2005 року був зареєстрований у селі Угриничі Любешівського району, а з 18 березня 2005 року до цього часу - у селі Старі Червища Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.5).
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, обидва населені пункти (Угриничі та Старі Червища) віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Листом від 02 лютого 2026 року №2361-274/М-02/8-0300/26 на звернення щодо встановлення підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що питання встановлення доплати буде розглянуто після надходження актуальних (оновлених) даних з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.7-8).
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 45 Закону №4059-ІХ установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня. Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється. Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів. Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Відповідно до статті 45 Закону №4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27 грудня 2024 року №1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення», яка набрала чинності з 01 січня 2025 року (Постанова №1524, зі змінами), пунктами 1, 1-1 якої установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин: особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Встановлено, що у 2025 році виплата за проживання на забруднених територіях встановлюється у розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», як самостійна доплата до пенсії, на яку має право особа згідно із законом.
Відтак, у зв`язку із набранням чинності з 01 січня 2025 року Законом №4059-ІХ, змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Статтею 45 Закону №4059-ІХ чітко регламентовано розмір та підстави виплати у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення.
З листа ГУ ПФУ у Волинській області від 02 лютого 2026 року №2361-274/М-02/8-0300/26 видно, що позивачу з 01 січня 2025 року не була встановлена доплата в розмірі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ (а.с.7-8). У вказаному листі відсутні обґрунтовані причини, з яких доплата не встановлена ОСОБА_1 , а лише повідомлено, що питання про встановлення доплати за проживання (в зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення) буде вирішено після надходження актуальних даних з Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідачу відомо, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не перебуває у трудових відносинах. В Реєстрі Любешівської та Прилісненської територіальних громад наявні відомості про реєстрацію проживання ОСОБА_2 з 11 грудня 1981 року по 18 березня 2005 року у селі Угриничі Любешівського району Волинської області та з 18 березня 2005 року до цього часу - у селі Старі Червища Камінь-Каширського району Волинської області, які віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.5). Отже, позивач місця проживання за межі зони гарантованого добровільного відселення після 01 січня 1993 року не змінював.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання доплати у розмірі 2361,00 грн відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ до 31 грудня 2025 року з огляду на наявність у нього статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та непрацюючого пенсіонера, факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, яке після 01 січня 1993 року не змінювалося.
Суд зазначає, що саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов`язок із забезпечення звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.
Як встановлено з рішення відповідача від 29 квітня 2026 року №032950002141 (а.с.26), з 01 січня 2026 року позивачу встановлену доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 29 Закону №4695-ІХ у 2026 році. Проте за тих же обставин у 2025 році у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-ІХ, відповідач доплату не встановив та безпідставно не виплачує.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області щодо ненарахування та невиплати позивачу доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 45 Закону №4059-IX та зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 45 Закону №4059-ІХ, - 2361,00 грн з 13 серпня 2025 року по 31 грудня 2025 року (з урахуванням строку звернення до суду із позовом, який подано 13 лютого 2026 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі № 140/2078/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Глазько 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. М. Шавель