Єдиний унікальний номер №440/571/18 
Провадження №1-кп/943/4/2026 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за участю захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
за участю потерпілої ОСОБА_6 та її представника – адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140170000056 від 14.02.2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буська Львівської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера по інвалідності ІІ групи внаслідок війни, раніше не судимого, - 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України, - 
в с т а н о в и в :
13 лютого 2018 року в період часу із 19 год. 10 хв. по 19 год. 50 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння та знаходячись в квартирі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому множинні удари ногами та руками по тулубу, зокрема: в ділянку спини, грудної клітки, а також голови та ніг, в результаті чого спричинив йому: два синці в тім?яній ділянці голови, одне садно в правій надбрівній ділянці, один синець в лівій передвушній ділянці, один синець в правій передвушній ділянці, два садна біля лівого ока, одне садно в ділянці перенісся, один синець в ділянці лівої щоки, одне садно в ділянці верхньої губи зліва, множинні садна в ділянці бороди, множинні садна та один синець в ділянці грудної клітки, два синці в ділянці спини, два синці в ділянці правого колінного суглобу, один синець в ділянці лівого колінного суглобу, один синець та одна рана в ділянці правої гомілки, множинні двосторонні переломи ребер із крововиливами в місцях переломів, перелом грудного відділу хребта, перелом грудини, крововилив у плевральні порожнини, розрив печінки, крововилив у черевну порожнину, які згідно висновку експерта Буського районного відділення КЗЛОР ЛОБСМЕ №15/2018 від 12.03.2018 року та висновку експерта Буського районного відділення КЗЛОР ЛОБСМЕ №16/2018 від 19.03.2018 року утворились прижиттєво, незадовго до розтину тіла ОСОБА_9 і по ознаці небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв?язку із настанням смерті останнього. 
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Крім цього, ОСОБА_4 , 13 лютого 2018 року близько 19 год. 50 хв., перебуваючи у квартирі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та усвідомлюючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває в умовах очевидності погіршення самопочуття, а саме у безпорадному стані без свідомості, не може самостійно пересуватись та не може уникнути дії травмуючих чинників, у тому числі: дії низької температури, а також те, що він своїми діями поставив останнього в небезпечний для життя стан, не вжив всіх можливих заходів для надання йому допомоги, хоча міг і повинен був це зробити, натомість у вищевказаний час, після нанесення 13.02.2018 року в період часу із 19 год. 10 хв. по 19 год. 50 хв. ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, витягнув його на вулицю із помешкання, яке належить ОСОБА_8 та залишив у лежачому, непритомному стані на малоосвітленій ділянці проїжджої частини вулиці поблизу будинку, що розташований у АДРЕСА_3 , тим самим залишивши ОСОБА_9 без допомоги в небезпечному для життя стані. Близько 20 год. 20 хв. ОСОБА_9 був виявлений ОСОБА_10 без свідомості та в подальшому доставлений працівниками швидкої медичної допомоги у Буську ЦРЛ, де він від нанесених тілесних ушкоджень помер.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через інший безпорадний стан, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що причинило смерть особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України. 
Отже, ОСОБА_4 у сукупності обвинувачується в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 , а також завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через інший безпорадний стан, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши розуміння ним пред`явленого обвинувачення та не оспорив наведених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень, пояснивши, що дійсно в лютому 2018 року близько 18:00 год. він повертався із роботи та зайшов до помешкання ОСОБА_8 , де був потерпілий ОСОБА_9 , із яким вони вживали алкогольні напої, а згодом потерпілий ногою штовхнув його з дивану, після чого обвинувачений зняв потерпілого з ліжка та заподіяв йому декілька ударів руками та ногами в обличчя, груди і по тулубу потерпілого. Більше деталей обвинувачений  ОСОБА_4 не зміг пригадати, оскільки на війні отримав ряд бойових поранень і контузій, а в його тілі є безліч металевих осколків, у зв`язку із чим має провали в пам`яті. При цьому, ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_6 та добровільно відшкодував їй завдані збитки у повному обсязі. Крім того, він близько трьох років проходив службу в ЗСУ, де в зоні бойових дій отримав тяжкі бойові травми, контузії, поранення, внаслідок чого став особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, а на даний час важко пересувається на милицях та потребує тривалого відновлення, реабілітації та оперативного втручання. Разом із тим, обвинувачений  ОСОБА_4 на війні переосмислив цінність людського життя, кається, шкодує за вчинене та просить суд його суворо не карати, визнаючи, що скоїв тяжку помилку, зробивши для себе відповідні висновки та запевнив суд, що більше такого ніколи не повториться. 
Ураховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, ним, як і іншими учасниками судового провадження (потерпілою) не оспорюються обставини, викладені в обвинувальному акті та судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень повністю та об`єктивно доведена. Відтак, суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він вищевказаними своїми діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також скоїв завідоме залишення без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через інший безпорадний стан, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що причинило смерть такої особи, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 135 КК України.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим (ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України), згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.
Частиною другою статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).
Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69^-2цього Кодексу.
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442^-1цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу (ч. 1 ст. 69 КК України).
При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, викладений у постанові від 08 жовтня 2019 року в справі №323/3526/17, де Суд погодився з позицією судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав щодо можливості застосування до засудженого положень статті 69 КК України. Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого. У кожному випадку застосування статті 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Призначаючи особі покарання, нижче від найнижчої межі, з чим погодився і апеляційний суд, суд першої інстанції враховував тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, який є пенсіонером, тобто особою похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Саме такі обставини, а також тяжка життєва ситуація, в якій перебував засуджений впродовж значного проміжку часу, його особистість, відношення до вчиненого та думка потерпілої стали передумовою для можливості застосування до засудженого положень статті 69 КК України. З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується, адже було дотримано умов, передбачених статтею 69 КК України, для призначення засудженому покарання, нижчого від найнижчої межі. Колегія суддів погоджується із наведеними в ній висновками про те, що призначене судом першої інстанції засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів. Неправильного застосування статті 69 КК України колегія суддів також не вбачає.
Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 січня 2025 року в справі №361/5159/20, Суд виснує, що суди попередніх інстанцій всебічно взяли до уваги дані про особу винного, який свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є особою молодого віку, виховувався у неповній сім`ї без батька, вперше вчинив кримінальне правопорушення, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів психіатра й нарколога не перебуває, має постійне місце роботи та проживання за якими характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання засудженому, суд обґрунтовано визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та вчинення злочину вперше. Таким чином, повною мірою зваживши на наявність декількох пом`якшуючих обставин, в їх сукупності, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутності обставин, що обтяжують покарання, місцевий суд у вироку чітко зазначив, які обставини він визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Застосовуючи положення статті 69 КК України, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, у вироку зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Ухвалюючи рішення, про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд належним чином проаналізував усі обставини справи та дані про особу винного, врахував те, що засуджений повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, розкаявся, з`являвся за кожним викликом до органу досудового розслідування та суду, будь-яких порушень порядку в судових засіданнях не допускав та негативно ставиться до вчинених ним діянь, висловлює осуд своєї поведінки, з моменту вчинення злочину (як і до його вчинення) не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Також суд вірно врахував наявність у останнього соціальних чинників стримуючого характеру, тому дійшов переконливого висновку, що перевиховання та виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства. Заслуговує на увагу і той факт, що з моменту вчинення засудженим злочину пройшло майже 5 років. Жодних відомостей про неналежну поведінку засудженого за цей час, а також протягом визначеного судом іспитового стоку (на момент касаційного розгляду відбув майже один рік), матеріали справи не містять. Навпаки, засуджений продовжує працювати у ТзОВ «Оптіма», він має відзнаки за професійність у роботі, перераховує кошти на допомогу ЗСУ та утримує свою сім`ю. Зазначені обставини у своїй сукупності безумовно вказують на усвідомлення засудженим протиправного характеру вчиненого ним діяння, а також дотримання умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про те, що мета покарання - виправлення винного – досягнута. В свою чергу, звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд також зазначив обставини, які слугували підставою прийняття такого рішення, які не є одними і тими ж. Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про можливість застосування при призначенні покарання положень статей 69, 75 КК України та вважає, що призначене останньому покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Відтак, ураховуючи вищевикладене в сукупності, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним діянь, які є тяжкими злочинами, їх наслідки, які є тяжкими у зв`язку зі смертю потерпілого, фактичні обставини кримінального провадження, мотиви та форму вини, обстановку вчинення злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який з`являвся за кожним викликом до органу досудового розслідування та суду, будь-яких порушень порядку в судових засіданнях не допускав та негативно ставиться до вчинених ним діянь, висловлює осуд своєї поведінки, а раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, у вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся та примирився із потерпілою ОСОБА_6 , добровільно відшкодувавши їй завдані злочинами збитки у повному обсязі та відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру потерпілої до обвинуваченого, а також здійснив благодійний внесок на підтримку ЗСУ (в/ч НОМЕР_1 ) у розмірі 10 000,00 грн. (квитанція АТ «Ощадбанк» №39 від 25.08.2026), що їх суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до вимог п. 1, п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 66 КК України. Обставиною, яка обтяжує покарання  ОСОБА_4 , у відповідності до вимог п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи сукупність декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обставин та дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також на посаді командира 1 розвідувального відділення розвідувального взводу мотопіхотного батальйону в період із 10.08.2022 року по 23.08.2022 року та в період із 25.08.2022 року по 10.09.2022 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у м. Торецьку Донецької області (довідка в/ч НОМЕР_2 №13808 від 09.12.2023), що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Крім того, ураховуючи наведене, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 135 КК України слід обрати у виді позбавлення волі строком на 4 роки, тобто в межах санкції цієї норми, що буде справедливе, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових правопорушень.
Разом із тим, згідно частини першої статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відтак, ураховуючи наведене, оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 судом призначено покарання окремо за кожне із двох злочинів, а тому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, йому слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових правопорушень.
Разом із тим, суд враховує думку прокурора та потерпілої про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах без його ізоляції від суспільства зі встановленням йому іспитового строку.
Отже, зважаючи на вищевикладене та, виходячи із принципів гуманізації та індивідуалізації покарання, судом також враховується особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має судимості, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліках лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 07.06.2023), а також отримав вибухове осколкове сліпе поранення поперекової ділянки (довідка в/ч НОМЕР_2 №10580 від 06.12.2022) та є особою з інвалідністю ІІ групи через отримані поранення, контузії, каліцтва, захворювання та інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини та виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних із перебуванням на фронті; наявна патологія опорно-рухової системи та виражений ступінь обмеження життєдіяльності, рекомендовано лікування та реабілітація; наслідки травм декількох ділянок тіла; міопія; множинні переломи кісток таза; посттравматичний коксартроз двобічний; кондуктивна втрата слуху; первинний гонартроз двобічний (Витяг із рішення Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №113/25/51/В від 17.01.2025), у зв`язку із чим ОСОБА_4 важко пересувається, потребує оперативного втручання із видалення вибухових предметів із його тіла і тривалої реабілітації, а тому суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, а тому останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України, яке, на думку суду, буде справедливе, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлено. 
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 15.02.2018 року на речові докази в даному кримінальному провадженні (одяг ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вилучений під час огляду місця події від 14.02.2018; змиви зі слідами РБК; диск DVD-R торгівельної марки «Verbatium» із відеозаписом події від 13.02.2018) слід скасувати, що відповідає положенню ч. 4 ст. 174 КПК України, у зв`язку із ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.
Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку із проведенням судових експертиз у даному кримінальному провадженні на загальну суму в розмірі 2002,00 грн. підлягають стягненню із обвинуваченого в дохід держави, що відповідає положенню ст. 124 КПК України.
Крім того, в силу приписів ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування. 
Як убачається із матеріалів провадження, що обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання його під вартою згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 26.02.2018 року, який перебував під вартою включно до 12 червня 2018 року, що є суттєвим аспектом процесуального покарання, яке вже саме по собі має вагомий вплив на обвинуваченого, що впливає на призначення йому покарання та застосування положень статті 75 КК України.
Відтак, суд вважає, що на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати у строк відбування покарання  ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення, із 26 лютого 2018 року по 12 червня 2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 370, 373, 374, 395, 615 КПК України, суд, - 
у х в а л и в :
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити  ОСОБА_4 у остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, покласти на  ОСОБА_4  такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення цього вироку.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, із 26 лютого 2018 року по 12 червня 2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Скасувати арешт майна, накладений на речові докази ухвалами слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 15.02.2018 року.
Речові докази:
- одяг ОСОБА_9 (дублянка коричневого кольору з плямами РБК, сорочка байкова темно-синього кольору з плямами РБК, штани із костюмної тканини чорного кольору, ремінь чорного кольору, спортивні штани синього кольору, футболка сірого кольору, майка сірого кольору, черевики чорного кольору), переданий на зберігання в камеру схову речових доказів Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області, - знищити;
- одяг ОСОБА_4 (синя куртка, камуфляжні штани, черевики чорного кольору), переданий на зберігання в камеру схову речових доказів Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області, - знищити;
- одяг ОСОБА_11 (матерчата куртка чорного кольору, спортивні штани сірого кольору, чоловічі туфлі на шнурівці чорного кольору), переданий на зберігання в камеру схову речових доказів Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області, - знищити;
- одяг ОСОБА_12 (темно-сіра матерчата куртка із зеленими смужками та емблемою «Карпати», джинсові штани синього кольору з ременем коричневого кольору, гумові чоботи чорного кольору), переданий на зберігання в камеру схову речових доказів Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області, - знищити;
- змиви зі слідами РБК, що опечатані в паперовий конверт та відрізок тканини, поміщений у сейфпакет №3453228, які передані на зберігання в камеру схову речових доказів Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області, - знищити;
- диск DVD-R торгівельної марки «Verbatium» із відеозаписом події від 13.02.2018, що зберігається в опечатаному конверті на окремому аркуші матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах провадження.
Стягнути із  ОСОБА_4  на користь держави витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 2002,00 грн. (дві тисячі дві гривні 00 копійок). 
Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. 
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя | ОСОБА_1