ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/10833/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс"
про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/10833/25 
за позовом Першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс"
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення, повернення земельної ділянки, скасування у земельному кадастрі державної реєстрації,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі № 910/10833/25 та призначено касаційну скаргу до розгляду на 30.06.2026.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" надійшла заява у справі № 910/10833/25 про надання можливості Баховському Михайлу Михайловичу брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Також у вищевказаній заяві зазначено вимогу про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" витрат на професійну правову допомогу.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2026 у справі № 910/10833/25 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі № 910/10833/25 в частині задоволення позову про усунення перешкод власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:140:0041 площею 0,1617 га по вул. Березняківській 31 у Дніпровському районі міста Києва, шляхом скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бродюк Ірини Юріївни від 29.12.2015, індексний номер 27654734 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон Сервіс», код ЄДРПОУ 37847562 права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 586,4 кв.м по по вул. Березняківській 31 у Дніпровському районі міста Києва, номер об`єкта нерухомого майна 458381580000, номер відомостей про речове право 12833580, з подальшими виправленнями щодо підстав проведення державної реєстрації та назви Товариства з обмеженою відповідальністю з "Легіон Сервіс" на "Лігон Сервіс", що здійснені рішенням державного реєстратора від 20.01.2016, індексний номер 27878334, припинивши вказане право, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна - скасовано. В цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/10833/25 залишено в силі. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі № 910/10833/25 залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги, а також стягнуто з Київської міської прокуратури 4 844 грн за подання касаційної скарги.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2026 призначено до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі та вирішено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 28.07.2026 від Першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких прокурор зазначає, що що заявлений представником ТОВ «Лігон Сервіс» розмір витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги предмет спору, витрачений адвокатом час та ринкові ціни адвокатських послуг, є суттєво завищеним і не відповідає критеріям «реальності» та «розумності». При цьому представником ТОВ «Лігон Сервіс» в порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України до заяви не долучено будь-яких документів щодо розрахунку наданих послуг з їх детальним описом.
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст.126 ГПК України).
У поданій заяві представник відповідача зазначав, що правнича професійна допомога на стадії касаційного оскарження судових рішень у справі надавалась відповідачу адвокатом Баховським М.М. свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 483 від 12.05.2009 (професійний стаж більше 16 років). Матеріали справи, за твердженням представника, однозначно встановлюють обсяг правової допомоги встановлений (виготовлення касаційної скарги, заяви про судові витрати та ВКЗ, участь в судових засіданнях). Розмір гонорару фіксований 16 000,00 грн.
Відповідачем в якості доказів понесення останнім витрат на правничу допомогу під час розгляду справи № 920/1124/24 в суді касаційної інстанції надано: 
- копію ордера серії АІ № 2000604 на представництво ТОВ "Лігон Сервіс" у Касаційному господарському суді України; 
- додаткову угоду № 2 до договору № 1 від 12.09.2025 про надання професійної допомоги адвокатом, відповідно до якої адвокат (Баховський М.М.) бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу підзахисному (ТОВ "Лігон Сервіс") у справі за позовом Першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав, повернення земельної ділянки на стадії касаційного оскарження. Гонорар адвоката за угодою складає за домовленістю 16 000,00 грн. Гонорар підзахисний сплачує адвокату на рахунок згідно до наступних реквізитів: отримувач фізична особа-підприємець Баховський Михайло Михайлович; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; розрахунковий рахунок НОМЕР_2 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ЄДРПОУ банку 14360570, МФО 305299; призначення платежу: оплата згідно додаткової угоди №2 до договору від 12.09.2025 року №1 про надання правової допомоги. Без пл.в-; 
- платіжну інструкцію № 204 від 08.06.2026, платник "Лігон Сервіс ТОВ", код платника " 37847562", отримувач - "БАХОВСЬКИЙ М.М. ФОП", код отримувача "2561716150"; сума 16 000 грн; призначення платежу ОПЛАТА ЗГIДНО ДОД. УГОДИ №2 ВIД 16,02,2026Р ПРО НАДАННЯ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ . Без ПДВ.; 
Верховний Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
При цьому колегія суддів звертає увагу на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, відповідно до якого розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У такому випадку визначальним для оцінки обґрунтованості витрат є факт надання послуг, їх пов`язаність із розглядом справи та оцінка судом їх співмірності (ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 129 ГПК України)
Також колегія суддів враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Згідно з постановою Верховного Суду від 30.06.2026 касаційну скаргу ТОВ "Лігон Сервіс" задоволено частково. Судом скасовано рішення суду апеляційної інстанції та залишено в силі рішення суду першої інстанції лише в частині 1 з 3 вимог позивача (а саме: в частині відмови у задоволенні вимоги про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності). В іншій частині (щодо решти вимог) постанову апеляційного суду залишено без змін.
Оскільки результатом касаційного перегляду є задоволення скарги відповідача лише щодо 1 з 3 вимог, що становили предмет спору, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеній частині вимог.
Як вбачається з наданих до заяви додатків, відповідачем заявлено до стягнення 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції. 
Матеріалами справи підтверджено фактичне вчинення адвокатом процесуальних дій у суді касаційної інстанції: складання та подання касаційної скарги, формування та подання в системі "Електронний суд" заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також заяви про розподіл судових витрат.
Ураховуючи складність справи, предмет спору та обсяг підготовлених процесуальних документів, визначений у додатковій угоді фіксований розмір гонорару в сумі 16 000,00 грн є обґрунтованим, співмірним із виконаною роботою та відповідає критеріям розумності та справедливості.
Оскільки касаційну скаргу відповідача задоволено частково (скасовано постанову апеляційного суду лише в частині 1 з 3 вимог позивача), заявлена та обґрунтована сума витрат 16 000,00 грн підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги (щодо 1 з 3 вимог), з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 5 333, 33 грн (п`ять тисяч триста тридцять три гривні 33 копійки), що становить 1/3 від фактично доведеної суми витрат (16 000,00 грн). У задоволенні решти вимог заяви слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244, 315 ГПК України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігон Сервіс" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 910/10833/25 задовольнити частково.
Стягнути з Першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва (02094, вул. Юрія Поправки, буд.14А,м. Київ) в інтересах держави в особі Київської міської ради (01044, м.Київ, вул.Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігон Сервіс» (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 66, кв. 43; ЄДРПОУ - 37847562) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції, у розмірі 5 333, 33 грн (п`ять тисяч триста тридцять три гривні 33 копійки). 
У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С.К. 
Судді: Волковицька Н.О.
Случ О.В.