ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 р. | Справа № 520/2478/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 ,Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.06.26 по справі № 520/2478/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, в якому просв суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо непроведения належного перерахунку та виплати грошової компенсації за дні невикористаних відпусток; 
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону (код ЄДРПОУ 39969443) провести перерахунок і виплату грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, оплаченої в 2025 році. 
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідачем виплачено грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток не у повному обсязі. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо непроведения належного перерахунку та виплати грошової компенсації за дні невикористаних відпусток.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток, оплаченої в 2025 році. 
Не погодившись з вказаним рішенням, Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону подано апеляційну скаргую. в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на виконання виконавчого листа від 20.08.2024, виданого у справі № 520/6483/22, Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону 26.09.2024 перераховано та виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.02.2018 по 28.01.2020 з урахуванням вислуги років кошти у розмірі 12522,38 грн, податок на дохід фізичної особи з вказаного грошового забезпечення у розмірі 2287,24 грн, військовий збір з грошового забезпечення у сумі 184,48 грн, виконавчий збір у ВП №76030273 у розмірі 32000 грн та виконавчі витрати у розмірі 401,85 грн. Окрім цього, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі №520/12759/24 залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 по справі № 520/12759/24 в якому судом, зокрема визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо неврахування в грошовій компенсації за дні невикористаних відпусток належного розміру грошового забезпечення за останні 12 місяців служби, що передували звільненню та стягнуто суму в розмірі 17746,94 грн у якості грошової компенсації за дні невикористаних відпусток (з урахуванням розміру грошового забезпечення за останні 12 місяців служби в сумі 432418,69 грн відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року). Враховуючи безумовну обов`язковість виконання державою судових рішень в адміністративних справах, з метою забезпечення завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону на виконання вищезазначеного рішення проведено розрахунок з позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями від 19.03.2025 № 3, 4, 5 та листом до Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області від 19.03.2025. Водночас, суд першої інстанції перевищив покладені на нього права та обов`язки та фактично переглянув рішення суду справі №520/12759/24, тобто висновки суду першої інстанції, що відповідач при обчисленні розміру грошової компенсації за дні невикористаних відпусток мав враховувати показники грошового забезпечення за останні 12 місяців служби, перераховані на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №520/6483/22 є помилковими, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства та практиці Верховного Суду.
Також, не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача судових витрат та ухвалити постанову, якою стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наявних в матеріалах доказів щодо понесених витрат позивачем підтверджено, що 02.01.2021 між позивачем та адвокатом Степанишеною А.В. укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу. В подальшому, між позивачем та адвокатом 06.01.2026 укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди встановити розмір гонорару адвоката та витрат, що підлягають відшкодуванню за виконанням доручення клієнта у справі за позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про зобов`язання перерахунку грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, що перебуває в провадженні Харківського окружного адміністративного суду. Зазначає, що позивачем виконано обов`язок щодо підтвердження та подання доказів понесених судових витрат, а адвокатом належне та достатнє доведення підстав для здійснення правової допомоги.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону зазначено, що укладання договору про надання правничої допомоги чи підисання акта приймання-передачі послуг не є безумовним підтвердженням фактичного понесення відповідних витрат. Для вирішення питання про їх розподіл суд повинен пересвідчитись, що такі витрати є реальними, документально підтвердженими, фактично понесеними стороною та співмірними зі складністю справи. Водночас, позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували фактичне понесення витат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року, за останнім місцем служби з 22.10.2018 по 28.01.2020 на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону в складі Військової прокуратури об`єднаних сил та перебував у статусі військовослужбовця відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" по день звільнення.
Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил № 67к від 22.01.2020 позивача звільнено з посади прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону та органів прокуратури з 28.01.2020 та виключено зі списків особового складу військової прокуратури
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 по справі №520/6483/22 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року по справі №520/6483/22 скасовано. Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 складових частин місячного грошового забезпечення, додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора перерахувати, зарахувавши до вислуги років весь період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м. Харків, та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 12.07.2016 по 31.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону перерахувати, зарахувавши до вислуги років період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м.Харків та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, та винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації чи в антитерористичній операції за період з 22.10.2018 по 28.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В подальшому, вказане рішення суду виконано відповідачем 26.09.2024, та нараховано на картковий рахунок позивача кошти у сумі 12522,38 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1099 від 26.09.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 по справі №520/12759/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суд від 20.01.2025, зокрема, стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону суму в розмірі 17746 грн. 94 коп. у якості грошової компенсації за дні невикористаних відпусток (з урахуванням розміру грошового забезпечення за останні 12 місяців служби в сумі 432418,69 грн. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995).
Вказане рішення суду виконано відповідачем та нараховано на картковий рахунок позивача кошти у сумі 16859,59 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3 від 19.03.2025.
Позовні вимоги у цій справі мотивовано тим, що розмір грошової компенсації за дні невикористаних відпусток у зв`язку з включенням до складу додаткових видів грошового забезпечення, виплачених за результатом розгляду справи №520/12759/24 внаслідок обов`язку перерахунку всіх складових грошового забезпечення (за обставинами, встановленими у справі №520/6483/22) потягнув відповідну потребу в перерахунку через необхідність застосування перерахованого розміру грошового за наслідками перерахованої вислуги років.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при обчисленні розміру грошової компенсації за дні невикористаних відпусток відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 мав враховувати показники грошового забезпечення за останні 12 місяців служби, перераховані на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №520/6483/22.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 (справа № 240/11214/19), від 21 квітня 2021 (справа №120/3857/19-а).
Згідно із вимогами 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 82 Закону України "Про прокуратуру", прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора; прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
При цьому, Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано порядок та строки розрахунку з прокурором при звільненні, а також виплата компенсації за не використані дні відпусток.
Отже, у таких випадках за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Питання виплати компенсації за невикористані дні відпусток підлягає розгляду в порядку визначеному приписами Кодексу законів про працю України, Закону України "Про відпустки" та Порядку 100.
Так, враховуючи вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 83 КЗпП України та ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної та додаткової відпусток.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 Закону "Про відпустки", право на відпустки забезпечується: 1) гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; 2) забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка включається до додаткового фонду заробітної плати, є виплатою за невідпрацьований час, і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013 (справа №1-13/2013) указав, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Механізм обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки визначається за правилами, закріпленими у п. п. 2, 5, 7 Порядку № 100. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.
Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, визначені розділом ІІІ Порядку 100, відповідно до норм п. 3 якого при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Відповідно до ст. 236 КЗпП України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду є неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.
Абзацами 1, 2 п. 2 Порядку 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Зі змісту мотивувальної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду 20.01.2025 по справі № 520/12759/24 вбачається, що при визначенні розміру грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, судом апеляційної інстанції використаний розмір грошового забезпечення позивача за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки відповідно до розрахункового листа за 2019 рік, який видано відповідачем позивачу.
Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №520/6483/22, зокрема, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону перерахувати, зарахувавши до вислуги років період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м. Харків, та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, та винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації чи в антитерористичній операції за період з 22.10.2018 по 28.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №520/6483/22 здійснено перерахунок відповідних складових щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.01.2020 та нараховано на картковий рахунок позивача кошти у сумі 12522,38 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1099 від 26.09.2024.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що рішення у справах №520/6483/22 та №520/12759/24 виконані у повному обсязі, відповідно відсутні підстави вважати бездіяльність відповідача щодо непроведення належного перерахунку та виплати грошової компенсації за дні невикористаних відпусток. Також відповідач вказує, що рішення у справі №520/12759/24 містило чітко визначену суму для виплати позивачу, а саме 17746,94 грн. та чіткий розрахунок. Відповідач зауважив, що подвійне стягнення з відповідача будь-яких коштів за один і той же період часу є неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує заробітну плату.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що факт виконання попередніх судових рішень не позбавляє позивача права на отримання грошового забезпечення у повному та належному розмірі, якщо для цього виникли підстави. Судом встановлено, що рішенням у справі № 520/12759/24 стягнуто суму в розмірі 17746,94 грн грошової компенсації за дні невикористаних відпусток. Вказаний розрахунок проводився виходячи з тих складових грошового забезпечення, які фактично були нараховані позивачу на момент розгляду справи (із розрахункового доходу за останні 12 місяців служби в сумі 432418,69 грн). Однак, розмір грошового забезпечення позивача за останні 12 календарних місяців роботи після перерахунку на виконання постанови по справі №520/6483/22 змінився порівняно з показниками, які визначені у розрахунковому листі за 2019 рік.
Проведення перерахунку виплати у зв`язку зі зміною (збільшенням) базових величин для її розрахунку є правовою процедурою, що випливає із принципу верховенства права та гарантій належного соціального захисту і не може кваліфікуватися як подвійне стягнення. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач після виплати позивачу донарахованих сум за вислугу років, здійснив перерахунок грошової компенсації за відпустку, оплаченої в 2025 році.
Доводи апелянта про те, що рішення суду у справі № 520/12759/24 містило чітко визначену суму (17746,94 грн), яка виплачена у березні 2025 року, а повторне стягнення коштів є подвійним стягненням є помилковими, оскільки предметом позову у справі № 520/2478/26 є не повторне стягнення вже виплаченої компенсації, а зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, оплаченої в 2025 році, з урахуванням оновлених (збільшених) складових грошового забезпечення, тобто з урахуванням зміни її розрахункової бази, що не є тотожним подвійному стягненню однієї і тієї ж суми. Оскільки первинна сума компенсації розраховувалася без урахування виплат, призначених згідно з рішенням у справі № 520/6483/22, відповідач зобов`язаний здійснити новий перерахунок компенсації за дні невикористаних відпусток із зарахуванням усіх належних сум грошового забезпечення за розрахунковий період та провести її виплату із врахуванням фактично виплачених у березні 2025 року коштів.
Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції повинен був розглядати справу за правилами загального провадження, колегія суддів зазначає, що враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання його провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, оплаченої в 2025 році. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень п.1 ч. 3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відмовляючи у стягненні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутня довіреність або ордер, виданий відповідно до ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на надання правничої допомоги, що в свою чергу виключає можливість встановлення факту участі адвоката Степанишеною А.В. у конкретній справі, що відповідно до практики Верховного Суду, зокрема постанови Великої Палати від 22.05.2024 у справі №227/2301/21, є підставою для відмови позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу. 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 09.04.2025 у справі № 916/1092/24 та від 14.04.2026 по справі № 904/3866/25 зазначено, що договір про надання правничої допомоги та чинне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю є належним підтвердженням повноважень адвоката на представництво інтересів учасника справи в суді, навіть за відсутності належним чином оформленого ордера.
Проте, обов`язковою умовою для визнання таких повноважень у конкретному процесі є можливість ідентифікувати за текстом договору належність представництва саме до цієї справи.
Зокрема, у справі № 227/2301/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у тексті договору та квитанції були відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 227/2301/21. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору, а відповідно й сплаченого позивачем гонорару із цією справою, суду надано не було.
В межах розгляду справи №520/2478/26, підтверджено, що 02.10.2021 між ОСОБА_1 (Клієнт) та ОСОБА_2 (Адвокат) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується на умовах і в порядку, що визначені цим договором, надати клієнту правову (правничу) допомогу. 
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.01.2026 укладено додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021, відповідно до якої сторони дійшли згоди встановити розмір гонорару Адвоката та витрат, що підлягають відшкодуванню за виконання доручення Клієнта, яке полягає в підготовці позову (інших матеріалів) та супроводженні Адвокатом судової справи за позовом клієнта до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про зобов`язання перерахунку грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, що перебуває в територіальній юрисдикції Харківського окружного адміністративного суду. 
Згідно акта про надання правової (правничої) допомоги від 08.04.2026 Адвокат виконала, а Клієнт прийняв послуги (роботи) на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021 та додаткової угоди до договору від 06.01.2026 щодо супроводження Адвокатом судової справи №520/2478/26. Враховуючи своєрідність спору, специфічність суб`єктного складу сторін, значення справи для Клієнта, виконанні роботи та надані послуги складають: вивченння матеріалів справ №520/12759/24, №520/6483/22, що послугували підставою виникнення спору, нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини, судової практики з питань спірних правовідносин та усна консультація Клієнта - вартість 1300 грн.; підготовка позову від 05.02.2026, доказів та матеріалів - 5000 грн. Загальна вартість виконаних послуг (робіт) складає 6300 грн.
Отже, в межах даної справи належними та допустимими доказами підтверджено факт понесення витрат на правничу допомогу та їх безпосередній зв`язок із цим судовим провадженням.
Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.
Так, відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: "суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанціїу розмірі 3000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (частина перша та третя статті 317 КАС України).
Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
В межах розгляду справи №520/2478/26, підтверджено, що 02.10.2021 між ОСОБА_1 (Клієнт) та ОСОБА_2 (Адвокат) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується на умовах і в порядку, що визначені цим договором, надати клієнту правову (правничу) допомогу. 
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.06.2026 укладено додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021, відповідно до якої сторони дійшли згоди встановити розмір гонорару Адвоката та витрат, що підлягають відшкодуванню за виконання доручення Клієнта, яке полягає в супроводженні Адвокатом судової справи за позовом клієнта до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про зобов`язання перерахунку грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, що перебуває в територіальній юрисдикції Другого апеляційного адміністративного суду. 
Згідно акта про надання правової (правничої) допомоги від 07.09.2026 Адвокат виконала, а Клієнт прийняв послуги (роботи) на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021 та додаткових угод до договору від 06.01.2026, від 20.06.2026 щодо супроводження Адвокатом судової справи №520/2478/26. Враховуючи своєрідність спору, специфічність суб`єктного складу сторін, значення справи для Клієнта, виконанні роботи та надані послуги складають: підготовка апеляційної скарги від 02.07.2026 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 - вартість 6000,00 грн. та підготовка письмових пояснень по суті спору від 04.09.2026 - вартість 2000,00 грн. Загальна вартість виконаних послуг (робіт) складає 8000 грн.
Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукає суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 23.01.2025 по справі №240/32993/23, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що сума в розмірі 1000,00 грн. в якості судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою під час розгляду справи в Другому апеляційному адміністративному суді, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 по справі №520/2478/26 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат скасувати.
Ухвалити постанову, якою вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у сфері охорони Східного регіону (ЄДРПОУ 39969443).
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 по справі №520/2478/26 залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у сфері охорони Східного регіону (ЄДРПОУ 39969443).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | А.О. Бегунц
Судді | | В.Б. Русанова   Я.В. П`янова