ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
05 березня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/109/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
Розглянув справу у порядку загального позовного провадження
за позовом Виконуючого обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури, бульвар Шевченка, 7, м. Тернопіль в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, вул. Костюшка, 8, м. Львів, в особі Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2 В, м. Тернопіль
до відповідача 2: Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня № 2", вул. Р.Купчинського, 14, м. Тернопіль
про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів у розмірі 62 920, 82 грн.

За участю учасників судового процесу:
від прокуратури: Пагут О.С. - прокурор,
від позивача – Західного офісу Держаудитслужби: Мартинович С.Б. – представник,
від відповідача 1: Драпак Г.В. – представник.

Судові процедури
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 

Суть справи. 
Виконуючий обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Тернопільської міської ради звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" та Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня № 2" про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 26.10.2022 та стягнення грошових коштів у розмірі 62 920,82 грн.
Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025, для розгляду справи №921/109/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.03.2025 відкрито провадження у справі №921/109/25 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 27.03.2025
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.
Підготовче провадження.
Підготовче засідання вперше призначено на 27.03.2025.
Протокольною ухвалою від 27.03.2025 підготовче засідання відкладено на 23.04.2025.
Ухвалою суду від 23.04.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" про зупинення провадження у справі №921/109/25 задоволено. Зупинено провадження у справі №921/109/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення. Зобов`язано учасників спору повідомити Господарський суд Тернопільської області про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №921/109/25.
31.12.2025 представником відповідача 1 надіслано до суду клопотання (вх. №9125) про поновлення провадження у справі №921/109/25 з посиланням на відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та зазначивши про факт оприлюднення повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
Встановлено, що 21.11.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №920/19/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132556416).
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2026 поновлено провадження у справі №921/109/25 та призначено підготовче засідання на 03.02.2026.
Ухвалою суду від 19.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/109/25 на 30 днів.
Ухвалою суду від 03.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/109/25 до судового розгляду по суті на 25.02.2026.
Розгляд справи по суті.
У судовому засіданні – 25.02.2026 розпочато розгляд справи по суті.
При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог прокурора та представника позивача - Західного офісу Держаудитслужби, їх вступне та заключне слово та заперечення представника відповідача 1, його вступне та заключне слово.
У судовому засіданні25.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив перерву до 05.03.2026.
05.03.2026 оголошено скорочене рішення, відповідно до вимог статті240 ГПК України.
Інші процесуальні дії.
Ухвалою суду від 20.03.2025 внесено дані РНОКПП НОМЕР_1 Коцюби Надії Ярославівни до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/109/25 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника відповідача 2 Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2". Надано представнику відповідачу 2 Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" - адвокату Коцюбі Надії Ярославівні доступ до електронної справи №921/109/25 в підсистемі "Електронний суд".

Аргументи сторін
Правова позиція прокурора.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні спірної додаткової угоди порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі. Враховуючи те, що додаткова угода укладена з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор, посилаючись на приписи ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати їх недійсними. Оскільки Споживач сплатив кошти за постачання електричної енергії відповідно до ціни, вказаній у спірній додатковій угоді, тобто за збільшеною ціною, а тому прокурор вважає, що безпідставно переплачено бюджетних коштів у розмірі 62 920,82 грн.
В якості правових підстав позову зазначено приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про публічні закупівлі", ст. ст.16, 202, 203, 215, 1212 Цивільного кодексу України. 
У судовому засіданні прокурором підтримано позовні вимоги в повному обсязі, з врахуванням Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, викладені у письмових поясненнях (вх.№516 від 22.01.2026), просить суд позов задоволити.
Правова позиція позивача.
Представник позивача Західного офісу Держаудитслужби позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у поясненнях (вх.№2588 від 10.04.2025), просить суд позов задоволити.
Представник позивача Тернопільської міської ради у судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив.
Заперечення відповідача 1 – Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач".
Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві (вх. №1990 від 19.03.2025) та з врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, викладені у письмових поясненнях (вх.№761 від 30.01.2026). Просить суд у задоволенні позову відмовити.
Заперечення відповідача 2 – Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2".
Представник відповідача 2 у судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив.
Відповідь на відзив.
25.03.2025 прокуратурою надіслано відповідь на відзив (вх.№2132) відповідно до статті 166 ГПК України, згідно якого доводи відповідача 1 вважає безпідставними. 
Заперечення на відповідь на відзив (відповідача 1–Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач").
04.04.2025 представником відповідача 1 подано заперечення на відповідь на відзив (вх. №2439), в яких заперечує щодо позову.
Заперечення на відповідь на відзив (відповідача 2 – Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2").
02.04.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд") представником відповідача 2 подано заперечення на відповідь на відзив (вх. №2386 від 03.04.2025), в яких заперечує щодо позову.

Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, положення статті 13 Господарського процесуального кодексу України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представників позивача – Тернопільської міської ради та відповідача 2 не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаних учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Щодо наявності підстав прокурора для представництва інтересів держави в суді.
Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Межі повноважень прокурора передбачені як Господарським процесуальним кодексом України так і Законом України "Про прокуратуру".
Статтею 53 ГПК України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4).
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (ч.3).Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч.4).
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та визначення згаданого елемента є поняття "інтерес держави".
"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.
Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Щодо підстав для звернення прокурора в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", уповноважений орган – це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.
Статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що державне регулювання та контроль у сфері закупівель здійснюють уповноважений орган та інші органи відповідно до їх компетенції. Контроль у сфері закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Як визначено статтею 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.
Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (стаття 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізія ми приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. п. 1, 7, 8, 10 ч.1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні унормовано приписами Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 № 43.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів (п.3 Положення про Державну аудиторську службу України) .
Пунктом 4 Положення про Державну аудиторську службу України визначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (п.6 Положення).
Таким чином, Державна аудиторська служба України як орган, який здійснює фінансовий контроль, при моніторингу публічних закупівель має право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави, а також в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Отже, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.
Постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 06.04.2016 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби" затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби України. Відповідно до п.1 вказаної постанови міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно додатку 1 утворюються як юридичні особи публічного права. 
Відповідно до наказу Держаудитслужби України № 23 від 02.06.2016 затверджено Положення про Західний офіс Держаудитслужби, згідно з яким Західний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській, Чернівецькій, Хмельницькій областях. 
Повноваження Західного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом кореспондуються із Положенням про Державнуаудиторську службу України. 
Наказом Західного офісу Держаудитслужби №117 від 22.02.2022 затверджено Положення про Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, згідно якого основним завданням управління є реалізація повноважень Західного офісу Держаудитслужби на території Тернопільської області. 
Таким чином, Західний офіс Держаудитслужби є органом, уповноваженим державою на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах на території Тернопільської області.
Водночас, положення вказаних нормативно-правових актів не визначають конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.
Правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
23.12.2024 Тернопільською окружною прокуратурою у листах доведено Західному офісу Держаудитслужби та Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про допущені порушення при укладенні Додаткової угоди №3 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №241/56 від 01.02.2022 та не вжиття заходів до усунення порушень в межах визначених законодавством повноважень.
Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області відповідями – листом від 14.01.2025 повідомлено прокуратуру про те, що заходи не вживалися у зв`язку з відсутністю правових підстав та заходи позовного характеру шляхом звернення до суду здійснюватися не будуть. Водночас, висловлено прохання щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Також, управління не заперечувало щодо звернення прокуратури з відповідним позовом до суду.
Оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, вказаним уповноваженим органом у даних спірних правовідносинах жодних дієвих заходів з метою усунення порушень, вказаних окружною прокуратурою, не вжито.
Наведене утворює передбачений вимогами Конституції України та Закону України "Про прокуратуру" винятковий випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах – Західного офісу Державної аудиторської служби України.
За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Західний офіс Держаудитслужби є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.
Правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №911/1534/19.
Оскільки Держаудитслужба є компетентним органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю за використанням коштів державного бюджету, зокрема для здійснення закупівель, суд дійшов висновку, що прокурором правильно визначено останню як особу, в інтересах якої він звернувся до суду за захистом порушеного інтересу держави.

Разом з цим, позовна заява прокурором подана в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради з огляду на те, що джерелом фінансування предмету закупівлі є кошти бюджету.
Згідно статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать: юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи.
Як зазначено в преамбулі Закону України "Про публічні закупівлі", останній визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Потреби територіальної громади у певних товарах, роботах та послугах, реалізуються через правовий механізм публічних закупівель.
Згідно статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах серед іншого поєднання місцевих і державних інтересів; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.
Вказані принципи місцевого самоврядування означають, що в Україні збігаються державні і місцеві інтереси.
Як визначено статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет. Видатки місцевого бюджету формуються відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного Бюджетним кодексом України, для виконання повноважень органів місцевого самоврядування. Видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.
Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.
Бюджетна система України складається зокрема з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцеві бюджети - бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування (статті 2, 5 Бюджетного кодексу України). 
Згідно з положеннями статті 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.
Відповідно до статті 26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.
Джерелом фінансування вказаної у позовній заяві закупівлі є кошти місцевого бюджету.
Тернопільська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування, який наділений правом представляти інтереси територіальної громади, приймати від її імені рішення та здійснювати в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.
Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Для реалізації наданих повноважень ради мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Держава створює умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені в Законі України "Про публічні закупівлі". Дотримуватись цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.
Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни на товар спричиняє істотну шкоду інтересам держави та територіальної громади щодо здійснення комунальної власності, тобто права територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися та розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном (коштами), що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування і, як наслідок, не відповідає суспільному інтересу.
Використання коштів місцевого бюджету беззаперечно становить суспільний інтерес, стосується прав та інтересів великого кола осіб – мешканців територіальної громади.
З огляду на викладене, Тернопільська міська рада приймає участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
23.12.2024 Тернопільською окружною прокуратурою листом доведено Тернопільській міській раді про допущені порушення при укладенні Додаткової угоди №3 від 26.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №241/56 від 01.02.2022 та не вжиття заходів до усунення порушень в межах визначених законодавством повноважень.
Тернопільська міська рада відповіддю від 30.12.2024 повідомила прокуратуру про те, що не заперечує щодо представництва прокуратурою в судовому порядку.
Наведене свідчить про нездійснення органом самоврядування захисту інтересів держави, яке проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, адже будучи обізнаним про порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, що беззаперечно свідчить про бездіяльність органу уповноваженого державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах.
Як вказує прокурор, оскільки правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів становлять суспільний інтерес, а додаткова угода, на підставі якої ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідають, Тернопільська міська рада мала можливість та достатньо часу на них відреагувати, проте жодних заходів до відновлення інтересів держави не вжила.
Враховуючи наведене, суд вважає належним чином обґрунтованою наявність підстав для звернення прокурора до суду з відповідним позовом в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради.
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 встановила, що сам факт не звернення до суду уповноваженого органу, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та мав змогу захистити порушені інтереси свідчить, що такий орган неналежно виконує свої повноваження.
Внаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними.
На виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", окружною прокуратурою повідомлено Західний офіс Держаудитслужби/Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та Тернопільську міську раду листами – повідомленнями про представництво інтересів держави шляхом подання позову до суду.
Оскільки позивачі були обізнані про відповідне порушення прав держави, не вчинили належних дій на усунення таких порушень та захист прав та інтересів держави, суд вважає, що у даному випадку прокуратурою доведено наявність підстав для здійснення представницьких функцій шляхом звернення до суду з позовом у цій справі в інтересах держави.

Фактичні обставини, встановлені судом.
Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" прийнято рішення про проведення процедури закупівлі за номером UA-2021-12-09-008189-а щодо закупівлі – ДК 021:2015 09310000-5 – електрична енергія в кількості 900 000 кВт/год., вартість обсягу становить 4700 000,00 грн.
06.01.2022 Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" на веб-порталі публічних закупівель "Ргоzоrrо" розміщено оголошення про проведення відкритих торгів за №UА-2021-12-09-008189-с про намір здійснити закупівлю електричної енергії в обсязі 900 000 кВт/год, за бюджетні кошти з терміном постачання до 31.12.2022.
Переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ "Тернопільелектропостач" з ціновою пропозицією 4 153 291,20 грн, оформлено Звітом про результати проведення процедури закупівлі UA 2021-12-09-008189-cвід 01.02.2022.
Зі Звіту про результати проведення процедури закупівлі слідує, що повідомлення про намір укласти договір оприлюднено 21.01.2022.
01.02.2022 між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна лікарня №2" (Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (Постачальник) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №241/56.
Відповідно до пункту 2.1 Договору, Постачальник зобов"язується постачати Споживачу ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія, а Споживач зобов"язується прийняти та оплатити цю електричну енергію на умовах цього договору. 
Договірний обсяг закупівлі електричної енергії за цим Договором визначений в Додатку №1 до Договору ( п.2.2 Договору).
Пунктом 3.1 Договору визначено, що строк (термін ) поставки (передачі) товару : з 02.02.2022 до 31.12.2022.
Місце поставки (передачі товару – об"єкти Споживача, перелік яких наведено у додатку №3 ( п.3.2 Договору).
У розділі 5 Договору сторони визначили ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії, порядок зміни ціни.
Так, загальна вартість цього Договору становить 3 461 076,00 грн (п.5.1 Договору).
Ціна за 1 кВт/год. електричної енергії за цим договором становить 3,84564 грн без ПДВ, ПДВ 0,799128 грн, разом з ПДВ 4,614768,00 грн (п.5.2 Договору).
Як передбачено п. 5.3 Договору, умови останнього не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю) переможця процедури закупівлі. 
Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" (п. 5.4 Договору). 
Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. У разі коливання ціни товару на ринку, зацікавлена сторона ініціює внесення змін у договір щодо зміни ціни за одиницю товару в межах до 10% від ціни за одиницю товару. Факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується довідкою (ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа (ів)) відповідних органів або установ або організацій, які уповноважені оприлюднювати та/ або надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. 
Інформація повинна бути складена з використанням даних про середньозважену ціну на електричну енергію на ринку, оприлюднених за результатами моніторингу ринку електроенергії. До розрахунку береться інформація про середньозважену ціну на електроенергію на ринку за 10 днів місяця/20 днів місяця/місяць, оприлюдненої відповідними підприємствами/установами/організаціями, які оприлюднювати відповідну інформацію щодо ціни товару на ринку.
До розрахунку відсотку коливання ціни приймається середньозважена ціна за одиницю товару на ринку у відповідній торговельній зоні за період: десять днів (1-ша декада/2-га декада/3-тя декада) місяця, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару у зв`язку із коливанням ціни на ринку)/ двадцять днів (1-ша та 2-га декади/ 2-га та 3-тя декади) місяця, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни за одиницю товару у зв`язку із коливанням ціни на ринку)/ місяць, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару у зв`язку із коливанням ціни на ринку) та середньозважена ціна за десять днів (1-ша декада/2-га декада/3-тя декада) поточного/попереднього місяця/двадцять днів (1-ша та 2-га декади/ 2-га та 3-тя декади) поточного/ попереднього місяця/ повного поточного/попереднього місяця. 
В залежності від коливання ціни товару на ринку, сторони протягом дії договору мають право вносити зміни декілька разів в частині пропорційного збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін за умови, що така зміна не призведе до збільшення загальної вартості, визначеної в договорі.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць ( п.5.5 Договору).
Споживач бере зобов"язання з отримання електричної енергії та його оплати в термін і строки передбачені додатком №2 "Порядок розрахунків" та додатком №5 "Комерційна пропозиція" до цього Договору ( п. 5.9 Договору).
Пунктом 8.2 Договору встановлено, що Постачальник зобов"язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору, в свою чергу Споживач зобов"язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п. 7.2 Договору).
Згідно п.15.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками та діє до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов"язань за цим Договором.
Невід`ємною частиною Договору є: Додаток №1 "Договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2022 р."; Додаток №2 Порядок розрахунків; Додаток №3 "Перелік об"єктів споживача за якими здійснюється постачання електричної енергії"; Додаток №4 " Заява – приєднання"; Додаток №5 "Комерційна пропозиція "Індивідуальна".
У Додатку №4 "Заява – приєднання" містить інформацію щодо найменування Споживача, відомості про вид, адресу об`єкта, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку, інформацію про те, що оператором системи, з яким Споживач уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, є ВАТ "Тернопільобленерго" та початок постачання - з 02.02.2022.
У заяві-приєднання вказано, що погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), Споживач засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до цього Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України. 
В обраній Споживачем комерційній пропозиції "Індивідуальна" (Додаток №5 до Договору) контрагенти узгодили, що ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 3,84564 грн за 1кВт/год (без ПДВ) та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,34564 грн за 1кВт/год. Згідно положень Закону України "Про публічні закупівлі", зміна ціни Договору здійснюється із настанням підстав, передбачених ч.5 ст. 41 Закону. У разі зміни (коливання) закупівельної ціни на ринку електричної енергії, що відбувається протягом розрахункового періоду, зміна ціни за одиницю електричної енергії, спожитої в даному розрахунковому періоді допускається за умови надання будь-якою із сторін документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Документ, що підтверджує коливання ціни, повинен бути наданий у формі довідки (висновку), виданої уповноваженими органами та організаціями. Згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони можуть використовувати інформацію з веб – сайту ДП "Оператор ринку" для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.
У розділі "Спосіб оплати" передбачено, що оплата здійснюється за фактичну відпущену електричну енергію протягом розрахункового періоду відповідно до даних комерційного обліку і наданих Постачальником рахунків за спожиту електричну енергію. Розрахунковим періодом є календарний місяць. 
У розділі "Термін надання рахунку та строк його оплати" зазначено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається Постачальником та отримується Споживачем не пізніше сьомого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані Постачальником рахунки підлягають оплаті Споживачем протягом 5 банківських днів з дати отримання. 
Додатком №1 "Договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2022 рік", сторони домовились про обсяги постачання електричної енергії, зокрема в обсязі 900 тис. кВт/год.
Так, за час існування спірних договірних відносин, їхніми учасниками укладено чотири додаткових угод, зокрема:
- 26.09.2022 укладено Додаткову угоду №1, якою сторони домовились внести зміни в розділ 17 Договору, 
- 27.09.2022 укладено Додаткову угоду №2, якою сторони домовились внести зміни в пункт 5.1 Договору, виклавши в наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 3 461 076,00 грн, разом з ПДВ 4 153 291,20 грн.
Також, домовились внести зміни в пункт 5.2 Договору, виклавши в наступній редакції: Ціна за 1 кВт/год. електричної енергії становить 4,19214 грн без ПДВ, ПДВ 0,838428 грн, разом з ПДВ 5,030568 грн.
Крім, того внесено зміни в Додаток №4 в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та становить 4,19214 грн за 1кВт/год (без ПДВ), та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,34564 грн за 1кВт/год (без ПДВ)".
На підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.09.2022;
- 26.10.2022 укладено Додаткову угоду №3, якою сторони домовились внести зміни в пункт 5.1 Договору, виклавши в наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 3 461 076,00 грн, разом з ПДВ 4 153 291,20 грн.
Також, домовились внести зміни в пункт 5.2 Договору, виклавши в наступній редакції: Ціна за 1 кВт/год. електричної енергії становить 4,43985 грн без ПДВ, ПДВ 0,88797 грн, разом з ПДВ 5,32782 грн.
Крім, того внесено зміни в Додаток №4 в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та становить 4,43985 грн за 1кВт/год (без ПДВ), та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,34564 грн за 1кВт/год (без ПДВ)".
На підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.09.2022;
- 29.12.2022 укладено Додаткову угоду №4, якою сторони домовились внести зміни в пункт 5.1 Договору, виклавши в наступній редакції: "Загальна сума цього Договору складає 3074976,30 грн.
Як зазначає прокурор, що спірна додаткова угода №3 укладена щодо зміни ціни електричної енергії та обсягів постачання.
До укладеної Додаткової угоди в підтвердження щодо підняття ціни на електричну енергію Постачальником долучено відповідний лист-повідомлення "ТОВ "Тернопільелектропостач", інформації з офіційного сайту Державного підприємства "Оператор ринку", Довідку Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішній товарних ринків" .
На виконання умов Договору з врахуванням Додаткової угоди Постачальником поставлено електричну енергію в обсязі 628 315 кВт/год., а Споживачем спожито на загальну суму 3 074 976,30 грн, про що свідчать Акти приймання – передавання товарної продукції, а саме: 
- №2 від 09.03.2022 в обсязі 67 411 кВт/год на суму 311 086,13 грн;
- №3 від 05.04.2022 в обсязі 53 885 кВт/год на суму 248 666,77 грн;
- №4 від 05.05.2022 в обсязі 50 230 кВт/год на суму 231 799,79 грн;
- №5 від 03.06.2022 в обсязі 49 174 кВт/год на суму226 926,60 грн;
- №6 від 07.07.2022 в обсязі 45 307 кВт/год на суму 209 081,29 грн;
- №7/1 від 05.08.2022 в обсязі 50 198 кВт/год на суму 231 652,13 грн;
- №8 від 06.09.2022 в обсязі 41 481кВт/год на суму 191 425,19 грн;
- №9 від 10.10.2022 в обсязі 58 954 кВт/год на суму 296 572,10 грн;
- №10 від 04.11.2022 в обсязі 75 744 кВт/год на суму 403 550,40 грн;
- №11 від 06.12.2022 в обсязі 75 310 кВт/год на суму 401 238,12 грн;
- №12 від 27.12.2022 в обсязі 60 621 кВт/год на суму 322 977,78 грн.
В свою чергу, Споживачем за використану електричну енергію сплачено Постачальнику кошти на загальну суму 3 074 976,30 грн, про що свідчать платіжні доручення №36 від 14.03.2022 на суму 311 086,13 грн, №50 від 06.04.2022 на суму 248 666,77 грн, №62 від 09.05.2022 на суму 231 799,79 грн, №80 від 13.06.2022 на суму 226 926,60 грн, №96 від 07.07.2022 на суму 209 081,29 грн, №112 від 11.08.2022 на суму 231 652,13 грн, №125 від 08.09.2022 на суму 191 425,19 грн, №138 від 13.10.2022 на суму 296 572,10 грн, №154 від 08.11.2022 на суму 403 550,40 грн, №175 від 09.12.2022 на суму401 238,12 грн та №203 від 29.12.2022 на суму 322 977,78 грн. 
За доводами прокурора, укладення спірної додаткової угоди №3 призвело до збільшення ціни за 1 кВт /год електричної енергії з 4,19214 грн до 4,43985 грн (з ПДВ) (або на + 16,98 %), а обсяг поставленої електричної енергії зменшився до 211 675,000 кВт/год ( на 12 507,7 кВт/год).
Отже, сума безпідставно отриманих коштів ТОВ "Тернопільелектропостач" становить 62 920,82 грн.
На підтвердження факту невідповідності спірної додаткової угоди, прокурором долучено до позову довідку (висновок) від 27.01.2025 головного державного фінансового інспектора відділу взаємодії з правоохоронними органами Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області наданої в межах кримінального провадження №42024212050000136 від 10.12.2024.
На думку прокурора, додаткова угода №3 від 26.10.2022 укладена всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягає визнанню недійсною в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти - стягненню. 
Такі обставини стали підставою для звернення прокурора до суду із відповідним позовом. 

Норми права, які застосував суд.
Мотивована оцінка судом.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Щодо підстав для визнання недійсними додаткових угод №3 від 26.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №241/56 від 01.02.2022, суд встановив таке.
Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.
Як свідчать матеріали справи, Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" прийнято рішення про проведення процедури закупівлі за номером UA-2021-12-09-008189-а щодо закупівлі – ДК 021:2015 09310000-5 – електрична енергія в кількості 900 000 кВт/год., вартість обсягу становить 4700 000,00 грн.
06.01.2022 Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" на веб-порталі публічних закупівель "Ргоzоrrо" розміщено оголошення про проведення відкритих торгів за №UА-2021-12-09-008189-с про намір здійснити закупівлю електричної енергії в обсязі 900 000 кВт/год, за бюджетні кошти з терміном постачання до 31.12.2022.
Переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ "Тернопільелектропостач" з ціновою пропозицією 4 153 291,20 грн, оформлено Звітом про результати проведення процедури закупівлі UA 2021-12-09-008189-cвід 01.02.2022.
Зі Звіту про результати проведення процедури закупівлі слідує, що повідомлення про намір укласти договір оприлюднено 21.01.2022.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю – господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі бо в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, до яких віднесено, зокрема, свободу договору.
Відповідно до положень статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть ідступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6 і 627 Цивільного кодексу України визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.
Закріпивши принцип свободи договору у ЦК України, законодавець разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Так, 01.02.2022 між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна лікарня №2" (Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (Постачальник) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №241/56.
Відповідно до пункту 2.1 Договору, Постачальник зобов"язується постачати Споживачу ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія, а Споживач зобов"язується прийняти та оплатити цю електричну енергію на умовах цього договору. 
Договірний обсяг закупівлі електричної енергії за цим Договором визначений в Додатку №1 до Договору ( п.2.2 Договору).
Пунктом 3.1 Договору визначено, що строк (термін ) поставки (передачі) товару : з 02.02.2022 до 31.12.2022.
Місце поставки (передачі товару – об"єкти Споживача, перелік яких наведено у додатку №3 ( п.3.2 Договору).
Згідно п.15.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками та діє до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов"язань за цим Договором.
Невід`ємною частиною Договору є: Додаток №1 "Договірні (замовлені) обсяги помісячного споживання електричної енергії по кожному об"єкту на 2022 р."; Додаток №2 Порядок розрахунків; Додаток №3 "Перелік об"єктів споживача за якими здійснюється постачання електричної енергії"; Додаток №4 " Заява – приєднання"; Додаток №5 "Комерційна пропозиція "Індивідуальна".
У Додатку №4 "Заява – приєднання" містить інформацію щодо найменування Споживача, відомості про вид, адресу об`єкта, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку, інформацію про те, що оператором системи, з яким Споживач уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, є ВАТ "Тернопільобленерго" та початок постачання - з 02.02.2022.
У заяві-приєднання вказано, що погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), Споживач засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до цього Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України. 
Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Договору з врахуванням Додаткових угод Постачальником поставлено електричну енергію в обсязі 628 315 кВт/год., а Споживачем спожито на загальну суму 3 074 976,30 грн, що підтверджується Актами приймання – передавання товарної продукції, а саме: 
- №2 від 09.03.2022 в обсязі 67 411 кВт/год на суму 311 086,13 грн;
- №3 від 05.04.2022 в обсязі 53 885 кВт/год на суму 248 666,77 грн;
- №4 від 05.05.2022 в обсязі 50 230 кВт/год на суму 231 799,79 грн;
- №5 від 03.06.2022 в обсязі 49 174 кВт/год на суму226 926,60 грн;
- №6 від 07.07.2022 в обсязі 45 307 кВт/год на суму 209 081,29 грн;
- №7/1 від 05.08.2022 в обсязі 50 198 кВт/год на суму 231 652,13 грн;
- №8 від 06.09.2022 в обсязі 41 481кВт/год на суму 191 425,19 грн;
- №9 від 10.10.2022 в обсязі 58 954 кВт/год на суму 296 572,10 грн;
- №10 від 04.11.2022 в обсязі 75 744 кВт/год на суму 403 550,40 грн;
- №11 від 06.12.2022 в обсязі 75 310 кВт/год на суму 401 238,12 грн;
- №12 від 27.12.2022 в обсязі 60 621 кВт/год на суму 322 977,78 грн.
У розділі 5 Договору сторони визначили ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії, порядок зміни ціни.
Так, загальна вартість цього Договору становить 3 461 076,00 грн (п.5.1 Договору).
Ціна за 1 кВт/год. електричної енергії за цим договором становить 3,84564 грн без ПДВ, ПДВ 0,799128 грн, разом з ПДВ 4,614768,00 грн (п.5.2 Договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць ( п.5.5 Договору).
Споживач бере зобов"язання з отримання електричної енергії та його оплати в термін і строки передбачені додатком №2 "Порядок розрахунків" та додатком №5 "Комерційна пропозиція" до цього Договору (п. 5.9 Договору).
Пунктом 8.2 Договору встановлено, що Постачальник зобов"язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору, в свою чергу Споживач зобов"язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п. 7.2 Договору).
У розділі "Спосіб оплати" Комерційної пропозиції "Індивідуальна" (додаток №5 до Договору) передбачено, що оплата здійснюється за фактичну відпущену електричну енергію протягом розрахункового періоду відповідно до даних комерційного обліку і наданих Постачальником рахунків за спожиту електричну енергію. Розрахунковим періодом є календарний місяць. 
Так, Споживачем за використану електричну енергію сплачено Постачальнику кошти на загальну суму 3 074 976,30 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №36 від 14.03.2022 на суму 311 086,13 грн, №50 від 06.04.2022 на суму 248 666,77 грн, №62 від 09.05.2022 на суму 231 799,79 грн, №80 від 13.06.2022 на суму 226 926,60 грн, №96 від 07.07.2022 на суму 209 081,29 грн, №112 від 11.08.2022 на суму 231 652,13 грн, №125 від 08.09.2022 на суму 191 425,19 грн, №138 від 13.10.2022 на суму 296 572,10 грн, №154 від 08.11.2022 на суму 403 550,40 грн, №175 від 09.12.2022 на суму401 238,12 грн та №203 від 29.12.2022 на суму 322 977,78 грн. 
Як зазначено статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1).
Як визначено статтею 180 Господарського кодексу України (втратив чинність 28.08.2025, однак був чинний на час виникнення спірних правовідносин) господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Таким чином, на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови: предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч.3 ст.180 ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі".
Великою Палатою Верховного Суду у постанові №922/2321/22 від 24 січня 2024 року вирішено питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початкової встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Відповідно до частин третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частинами першою, другою статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Як зазначено статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч.4).
Пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону №922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".
Таким чином, вказана норма Закону №922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" №114-ІХ від 18 вересня 2019 року, яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом №114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов: - збільшення ціни за одиницю товару до 10 %; - збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; - така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; - така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; - обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція" не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.
Пунктом 2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції Закону №1530-IX від 03.06.2021 передбачено, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIяк у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
Визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Означена позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, до якої зупинялося провадження у справі №921/109/25.
Також, Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду від 12.11.2024 у справі №910/19784/23, від 10.09.2024 у справі №918/703/23, від 02.07.2024 у справі №910/13579/23, від 14.05.2024 у справі №917/1010/22, від 06.02.2025 у справі №910/5182/24).
Будь-яке інше трактування закону та укладання договорів, коли їх сумарна вартість за одиницю товару збільшується більш, ніж на 10 % у порівнянні з тендерною пропозицією та основним договором, повністю нівелює саму процедуру закупівель та спричинює шкоду інтересам держави, оскільки учасником (переможцем) пропонується найнижча ціна, а потім упродовж місяця після проведення торгів додатковими угодами вона необґрунтовано суттєво завищується. Як наслідок, заподіюється пряма шкода державі, оскільки кошти за поставлені продукти фінансуються виключно за рахунок видатків бюджетних асигнувань, а збільшення ціни за одиницю товару автоматично тягне за собою зменшений обсягів поставленої продукції.
Варто також звернути увагу учасників спору на те, що правова норма щодо зміни ціни за одиницю товару застосовується лише в тому разі, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну.
В той же час, тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
При цьому суд вважає, що беручи участь у процедурі публічних закупівель Товариство, самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору. Адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупівлі товару. 
Тому, на момент укладення договору від 01.02.2022, ТОВ "Тернопільелектропостач" було відомо про можливу економічну невигідність його укладення згідно зі змістом поданої тендерної пропозиції.
Водночас, Товариство не скористалось правом відмови від укладення договору про закупівлю, а підписало його, спонукаючи в подальшому Споживача до укладення незаконної і такої, що порушують інтереси держави, додаткової угоди.
Статтею 42 Господарського кодексу України (втратив чинність 28.08.2025, однак був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Отже, рішення переможця про підписання договору є його добровільним волевиявленням, про те, що він погоджується на умови договору, в тому числі на ціну за одиницю товару на день підписання договору.

Як передбачено п. 5.3 Договору, умови останнього не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю) переможця процедури закупівлі. 
Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" (п. 5.4 Договору). 
Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. У разі коливання ціни товару на ринку, зацікавлена сторона ініціює внесення змін у договір щодо зміни ціни за одиницю товару в межах до 10% від ціни за одиницю товару. Факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується довідкою (ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа (ів)) відповідних органів або установ або організацій, які уповноважені оприлюднювати та/ або надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. 
Інформація повинна бути складена з використанням даних про середньозважену ціну на електричну енергію на ринку, оприлюднених за результатами моніторингу ринку електроенергії. До розрахунку береться інформація про середньозважену ціну на електроенергію на ринку за 10 днів місяця/20 днів місяця/місяць, оприлюдненої відповідними підприємствами/установами/організаціями, які оприлюднювати відповідну інформацію щодо ціни товару на ринку.
До розрахунку відсотку коливання ціни приймається середньозважена ціна за одиницю товару на ринку у відповідній торговельній зоні за період: десять днів (1-ша декада/2-га декада/3-тя декада) місяця, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару у зв`язку із коливанням ціни на ринку)/ двадцять днів (1-ша та 2-га декади/ 2-га та 3-тя декади) місяця, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни за одиницю товару у зв`язку із коливанням ціни на ринку)/ місяць, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару у зв`язку із коливанням ціни на ринку) та середньозважена ціна за десять днів (1-ша декада/2-га декада/3-тя декада) поточного/попереднього місяця/двадцять днів (1-ша та 2-га декади/ 2-га та 3-тя декади) поточного/ попереднього місяця/ повного поточного/попереднього місяця. 
В залежності від коливання ціни товару на ринку, сторони протягом дії договору мають право вносити зміни декілька разів в частині пропорційного збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін за умови, що така зміна не призведе до збільшення загальної вартості, визначеної в договорі.
В обраній Споживачем комерційній пропозиції "Індивідуальна" (Додаток №5 до Договору) контрагенти узгодили, що ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та на день укладення договору становить 3,84564 грн за 1кВт/год (без ПДВ) та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,34564 грн за 1кВт/год. Згідно положень Закону України "Про публічні закупівлі", зміна ціни Договору здійснюється із настанням підстав, передбачених ч.5 ст. 41 Закону. У разі зміни (коливання) закупівельної ціни на ринку електричної енергії, що відбувається протягом розрахункового періоду, зміна ціни за одиницю електричної енергії, спожитої в даному розрахунковому періоді допускається за умови надання будь-якою із сторін документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Документ, що підтверджує коливання ціни, повинен бути наданий у формі довідки (висновку), виданої уповноваженими органами та організаціями. Згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони можуть використовувати інформацію з веб – сайту ДП "Оператор ринку" для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

Так, за час існування спірних договірних відносин, їхніми учасниками укладено низку додаткових угод до договору №241/56 від 01.02.2022, якими фактично зменшені обсяги поставки електричної енергії, внаслідок збільшення ціни за товар. Зокрема: 
26.10.2022 укладено Додаткову угоду №3, якою сторони домовились внести зміни в пункт 5.1 Договору, виклавши в наступній редакції: "Загальна вартість цього Договору становить 3 461 076,00 грн, разом з ПДВ 4 153 291,20 грн.
Також, домовились внести зміни в пункт 5.2 Договору, виклавши в наступній редакції: Ціна за 1 кВт/год. електричної енергії становить 4,43985 грн без ПДВ, ПДВ 0,88797 грн, разом з ПДВ 5,32782 грн.
Крім, того внесено зміни в Додаток №4 в наступній редакції: "Ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається Споживачу розраховується Постачальником та становить 4,43985 грн за 1кВт/год (без ПДВ), та включає: ціну закупівлі електричної енергії Постачальником на ринку та тариф на послуги Постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі, який становить 0,34564 грн за 1кВт/год (без ПДВ)".
На підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, ця додаткова угода вважається укладеною з 01.09.2022;
Так, ТОВ "Тернопільелектропостач" зверталося з листом – повідомленням до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" щодо зміни ціни на електричну енергію, у яких повідомляло, що у зв`язку зі зростанням середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку "на добу наперед", відповідно п. 2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому існує необхідність підписання додаткових угод.
До укладених спірних Додаткових угод в підтвердження щодо підняття ціни на електричну енергію Постачальником долучено відповідні листи-повідомлення "ТОВ "Тернопільелектропостач", інформації з офіційного сайту Державного підприємства "Оператор ринку", Довідки Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішній товарних ринків".
Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни.
Тобто, неухильним аспектом при застосуванні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку та встановлення саме пропорції такого коливання.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Тобто, збільшення ціни такого товару на ринку повинно відбутись після укладання договору, мусить містити достатнє обґрунтування про наявність коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення Договору до дати першої зміни ціни додатковою угодою до Договору, а в разі наступних змін - між черговими такими змінами на підставі додаткових угод.
Саме така позиція відображена в постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19 від 16.02.2021 у справі № 910/6790/18.
В свою чергу, при ініціюванні збільшення ціни у договорі постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, в постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, в постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, в постанові Великої Палати Верховного Суду № 917/1062/21 від 02.11.2021.
Як наслідок, на переконання суду, у документі, який видає компетентна організація з приводу коливання ціни на відповідному ринку товарів, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 913/368/19.
Верховний Суд у постанові №927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що метою регулювання, передбаченого ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Ключовим у даній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 Цивільного кодексу України) .
Під час укладення додаткової угоди до договору постачальником надано експертні висновки Торгово-промислової палати України, які показують динаміку цін на дати, ймовірно вигідні для постачальника, однак які не відображають коливання (зміну) ціни на ринку природного газу між укладенням додаткової угоди.
Законом № 922-VIIІ не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
Правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24.
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22.
Наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на товар, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни товару на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.
Правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
Слід зазначити, що Закон України "Про торгово-промислову палату" не містить положень щодо наявності повноважень у торгово-промислової палати на видачу довідок (експертних висновків) щодо коливання ціни на товар на ринку. Натомість вказаним Законом визначено право торгово-промислової палати проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
З вказаного слідує, що надані постачальником докази не встановлюють наявності факту коливання ціни у відповідні проміжки часу та надана інформація має лише довідковий характер.
Правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20.
Разом з тим, аналізуючи підстави внесення змін до Договору шляхом підписання додаткової угоди встановлено, що ТОВ "Тернопільелектропостач" під час укладення спірних додаткових угод, всупереч вимогам п.2 ч.5 ст. 41 Закону, збільшено ціну електричної енергії без належного підтвердження наявності коливання ціни на електричну енергію як на момент звернення відповідача з пропозиціями про внесення змін до Договору, так і на момент підписання спірних Додаткових угод. Жоден із документів, які стали підставою для укладення Додаткових угод, не містять інформації про коливання ціни на товару на ринку у період з дати укладення Договору до дати звернення Постачальника з пропозицією внести зміни до Договору в частині збільшення ціни на одиницю товару.
Укладення додаткової угоди про зміну істотних умов Договору закупівлі шляхом збільшення ціни на природний газ, що призвело до збільшення ціни на одиницю товару від початкової ціни, свідчить про недобросовісність дій відповідача після укладення договору, нівелювання самої процедури закупівлі та порушення принципів закупівель, визначених Законом.
Окрім того постачальник не навів доводів на підтвердження того, що невнесення змін до Договору в частині збільшення ціни на одиницю товару за відповідний період було б очевидно невигідним та збитковим для товариства.
Правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22.
Отже, укладення Договору з однією ціною за одиницю товару та подальше її підвищення шляхом укладення Додаткової угоди є порушенням п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є підставою для визнання додаткової угоди недійсною. 
Як визначено у статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" принципами закупівлі, зокрема, є максимальна економія та ефективність. Критерієм вибору переможця у проведенні закупівлі є ціна (100%). 
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.
До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.
Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.
Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), який означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №908/722/20, від 29.08.2023 у справі № 909/635/22, від 27.06.2023 у справі №916/97/21.
Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі №912/278/21.
З 19.04.2020 введено в дію Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" від 19 вересня 2019 року № 114-ІХ. Спірні додаткові угоди до договору укладенні на час дії Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції від 19.04.2020.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Законом України "Про публічні закупівлі" в редакції від 19.04.2020 не встановлювалась нікчемність правочину, у зв`язку з порушеннями положень частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині безпідставного збільшення ціни за одиницю товару.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, добросовісність – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Слід зазначити, що факт невідповідності спірної додаткової угоди також підтверджується довідкою (висновком) від 27.01.2025 головного державного фінансового інспектора відділу взаємодії з правоохоронними органами Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області наданої в межах кримінального провадження №42024212050000136 від 10.12.2024.

Враховуючи наведене, додаткова угода № 3 від 26.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №241/56 від 01.02.2022 суперечить наведеним вище вимогам ЦК України та ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання зазначеної додаткової угоди недійсною з моменту її підписання.

Щодо вимоги про стягнення / повернення грошових коштів, слід зазначити таке.
Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Враховуючи недійсність додаткової угоди №3 від 26.10.2022, яка не породжує правових наслідків, вартість за одиницю поставленого товару за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2022 за №241/56 має визначатися положеннями Додаткової угоди №2.
У результаті укладення сторонами з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" додаткових угод, якими незаконно збільшено ціну на електричну енергію, Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" за недопоставлений товар в обсязі 12 507,70 кВт./год. безпідставно та у надмірній сумі сплачено відповідачу бюджетні кошти у сумі 62 920,82 грн.
Розрахунок заявлених до стягнення надмірно сплачених коштів здійснено, виходячи з ціни, зазначеної у Додатковій угоді № 2 від 27.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу за №241/56 від 01.02.2022 за 1 кВт/год. – 5,030568 грн, з ПДВ.
Так, Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" за фактично поставлену електричну енергію за жовтень місяць по грудень місяць 2022 року повинно було сплатити кошти у сумі 1 064 845,48 грн.
Різниця між сумою коштів, яка перерахована Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" за отриману електричну енергію по ціні, визначеній з урахуванням Додаткової угоди, а саме 1 127 766,30 грн, та сумою, яку мали сплатити за використану електричну енергію, а саме 1 064 845,48 грн, становить 62 920,82 грн .
Отже, ТОВ "Тернопільелектропостач" передав Комунальному некомерційному підприємству "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" меншу кількість товару, а Споживачем внаслідок незаконного укладення Додаткової угоди про підвищення ціни недоотримано товар на суму 62 920,82 грн.
У результаті укладення сторонами з порушенням вимог закону додаткової угоди, якою незаконно збільшено ціну, з бюджету, Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" безпідставно та у надмірній сумі сплачено відповідачу - 1 за недопоставлений товар, бюджетні кошти у сумі 62 920,82 грн.
Таким чином, грошові кошти в сумі 62 920,82 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем 1, підстава їх набуття відпала, а тому ТОВ "Тернопільелектропостач" зобов`язане їх повернути Комунальному некомерційному підприємству "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", що відповідає приписам ст. ст. 216, 1212 ЦК України.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що на спірні правовідносини поширюються вимоги ст. 1212 ЦК України.
Так, Верховний Суд вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (п. п. 71, 72, 82 постанови).
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

З огляду на викладене, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін та встановивши норму права, що підлягає фактичному застосуванню для вирішення цього спору, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення грошових коштів у розмірі 62 920,82 грн.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).
Всі інші доводи та заперечення сторін не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються вищевикладеними висновками суду.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Висновок суду.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.
При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Щодо судового збору у розмірі 4 844,80 грн.
Як передбачено частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Суд звертає увагу на те, що позовна заява подана за допомогою підсистеми "Електронний суд".
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. 
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом судового збору в сумі 4 844,80 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області (міститься в матеріалах справи).
У силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 4 844,80 грн покладається на відповідача 1 – ТОВ "Тернопільелектропостач".
Керуючись статтями 7, 13, 42, 53, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задоволити.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 4 844,80 грн покласти на відповідача 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач".
3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 26.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 241/56 від 01.02.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (код ЄДРПОУ 42145798) та Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня № 2" (код ЄДРПОУ 05497361).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2 "В", м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 42145798 на користь Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 34334305 грошові кошти в сумі 62 920,82 грн зарахувавши їх до загального фонду місцевого бюджету Тернопільської міської територіальної громади. 
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", проспект Злуки, 2 "В", м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 42145798 на користь Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль код ЄДРПОУ 02910098, на р/р UA498201720343190002000004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету – 2800 судовий збір у розмірі 4 844,80 грн.
6. Видати накази стягувачам після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.
Повне рішення складено та підписано "17" липня 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець