Справа № 639/8986/25
Провадження № 2/639/541/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року м. Харків
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Борисенка О.О. 
секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/8986/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Перещепинської міської ради, Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, 
установив:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , зазначивши третіми особами Служба у справах дітей Перещепинської міської ради, Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що біологічний батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_2 на теперішній час проживає в Ізраїлі та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, а саме, не опікується нею, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною загальної середньої освіти, не забезпечує матеріальні потреби дитини, не цікавиться її життям та не спілкується з нею, не проявляє жодного інтересу до дитини декілька років. Донька проживає разом з нею, усі питання щодо її виховання вирішуються позивачем самостійно, дитина повністю перебуває на утриманні позивача.
01.12.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с.29-30).
06.01.2026 суд на місці постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи докази надіслання позивачем третій особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради копії позовної заяви з доданими до неї документами (а.с.44-47,52-55).
03.03.2026 суд на місці постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи наданих 24.02.2026 позивачем копії відповіді Служби у справах дітей Перещепинської міської ради та копію акту обстеження умов проживання від 30.01.2026 (а.с.98-101).
03.03.2026 суд постановив ухвалу про витребування, за клопотанням позивача, від Служби у справах дітей Перещепинської міської ради та Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору у цій справі (а.с.76-80,107).
30.03.2026 суд на місці постановив ухвалу про повторне надіслання до Служби у справах дітей Перещепинської міської ради та Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради копії ухвали суду від 03.03.2026 для виконання в частині витребування письмового висновку щодо розв`язання спору (а.с.120-123).
27.04.2026 суд на місці постановив ухвалу про повторне надіслання до Служби у справах дітей Перещепинської міської ради копії ухвали суду від 03.03.2026 про витребування письмового висновку щодо розв`язання спору разом із запитом щодо тривалого невиконання ухвали суду (а.с.120-123).
08.06.2026 суд на місці постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи письмового висновку щодо розв`язання спору, що надійшов від Служби у справах дітей Перещепинської міської ради 13.05.2026 (а.с.145-148, 150-154).
08.06.2026 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у цій цивільній справі, та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.155).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. 
Відповідач про дату, час і місце судового розгляду справи по суті повідомлений належним чином (згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. 
Треті особи про дату, час і місце судового розгляду справи по суті повідомлені належним чином (згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання їх представники не з`явилися.
02.01.2026 до суду від Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника, при прийнятті рішення третя особа просила погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності або недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.49).  
13.05.2026 до суду від органу опіки та піклування Перещепінської міської ради надійшло клопотання, в якому остання просила розглянути справу без участі представника служби у справах дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. 
Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди позивача, 16.07.2026 на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:  1) письмовими, речовими і електронними доказами;  2) висновками експертів;  3) показаннями свідків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд встановив, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).
Заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 14.03.2018 у справі № 620/56/18 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13.12.2014 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського МУЮ, актовий запис № 707 (а.с.21).
19.10.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом № 27. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.22).
Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру Перещепинської територіальної громади (а.с.11,12). 
Відповідно до копії Акту, складеного 07.07.2025 Перещепинською міською радою за адресою: м. Перещепине, вул. Верхня, 38, за вказаною адресою з серпня 2019 року проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З червня 2020 року біологічний батько малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зі слів свідків не з`являвся за цієї адресою, не брав й не бере участі у вихованні дитини (не забирає і не проводить разом з нею час). Вихованням дитини ОСОБА_3 займаються тільки її мати та її чоловік (а.с.23).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 30.01.2026, складеного Службою у справах дітей Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області, за адресою: АДРЕСА_1 умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 створені такі умови: у дитини своя кімната, облаштована меблями, наявний сезонний одяг, куточок для навчання, ноутбук, планшет, шкільне приладдя, особисті речі та власний музичний інструмент. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (чоловік), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син). Батьки дитини розлучені з березня 2018 року. Позов про стягнення аліментів на утримання дитини мати не подавала. Мати перебуває офіційно у другому шлюбі. Дитина відчима називає батьком. Потреби дитини повністю задоволені (а.с.100). 
Згідно з копією довідки КЗО «Перещепинський заклад дошкільної освіти «Ромашка» Перещепинської міської ради від 24.06.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з вересня 2019 року по червень 2021 року відвідувала КЗО «Перещепинський ЗДО «Ромашка». У зазначений період батько дитини – ОСОБА_2 не брав участі у вихованні дитини, до закладу дошкільної освіти не звертався, дитину не приводив і не забирав. У заходах, організованих для батьків, участі не брав, на святкових подіях присутній не був, інтересу до перебування доньки в закладі не виявляв. Усі питання, пов`язані з перебуванням дитини в закладі, вирішувалися виключно матір`ю дитини – ОСОБА_1 та її чоловіком – ОСОБА_6 (а.с.7).
Відповідно до копії довідки Перещепинського ліцею Перещепинської міської ради від 20.06.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в Перещепинському ліцеї Перещепинської міської ради в 5-А класі. За час її навчання в ліцеї з 01.09.2021 по теперішній час громадянин ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні і навчанні дитини: не відвідував освітнього закладу, батьківських зборів, не забезпечував матеріальні та інші шкільні потреби дитини (а.с.8).
З копії висновку КЗ «Центр надання соціальних послуг» Самарівської міської ради від 23.06.2025 щодо психологічного емоційного стану та особистої прихильності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кожного з батьків, суд вбачає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в ході діагностичної бесіди, в розповіді дитини ОСОБА_3 значне місце займає відчим, помітно, що між ними теплі відносини і дівчинка називає його батьком. Єдиний спогад про рідного батька ОСОБА_9 у дитини в пам`яті – коли він відвідав її на день народження разом зі своїм сином ОСОБА_10 від першого шлюбу, коли їй виповнилось 5 років. Дівчинка добре почуває себе у родині з матір`ю та вітчимом, відчуває турботу та увагу з їх сторони, має доброзичливі відносини з членами родини, сформувались тісні відносини з вітчимом ОСОБА_11 , якого дівчинка вважає батьком. До рідного батька ставлення дитини байдуже, бо він був присутній у житті дитини епізодично (а.с.9). 
Згідно з відповіддю № 2058796 від 28.11.2025, наданої на електронний запит суду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 13.04.2006 по 11.07.2019 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з якої 11.07.2019 знятий з реєстрації (а.с.27).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Перещепинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Перещепинської міської ради 30.04.2026 № 115, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, з урахуванням тривалого факту невиконання батьком своїх обов`язків, а також добровільної відмови від участі у вихованні дитини, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 батьківських прав по відношенню до його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Цим висновком, крім наведеного вище, встановлено, що біологічний батько дитини ОСОБА_2 на теперішній час проживає в Ізраїлі. Зовсім не цікавиться життям дочки, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання. З метою з`ясування думки ОСОБА_2 щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав, працівники Служби у справах дітей Перещепинської міської ради зателефонували йому, та в телефонній розмові ОСОБА_2 повідомив, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 . Надав пояснення, що проживає за межами України, а саме в Ізраїлі, протягом тривалого часу не підтримує зв`язки з дитиною, не бере участі у її вихованні та не виконує батьківські обов`язки. Дочка його не знає, не називає батьком, він фактично відсутній у її житті. Останній раз бачився з дитиною, коли ОСОБА_12 виповнилося 5 років. 07.04.2026 на електронну пошту Служби у справах дітей Перещепинської міської ради ОСОБА_2 надіслав заяву. В якій повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ініціативою її матері ОСОБА_1 . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, в повній мірі свідчать про свідоме ухиляння від виконання батьківських обов`язків громадянина ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дочки.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Зазначені складові, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
За викладених обставин суд доходить до переконання, що поведінка відповідача ОСОБА_2 , який свідомо змінив країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідомо і тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти є наслідком винної поведінки відповідача, свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. 
Подібний правовий висновок викладений постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 520/8264/19, де вказано що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У цьому випадку суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Перещепинської міської ради від 30.04.2026 № 115 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що задля забезпечення найкращих інтересів дитини з метою її гармонійного та безпечного розвитку, враховуючи тривалу бездіяльність батька та поведінку, відповідача слід позбавити батьківських прав. 
Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.  
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)  інші обставини, що мають істотне значення.
Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Основним критерієм визначення судом розміру аліментів на дитину має бути достатність аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України стягнення однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів передбачено навіть у наказному (безспірному) провадженні, з урахуванням приписів статей 182, 183 СК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
Суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким є 25.11.2025 (дата здачі позовної заяви на пошту для направлення до суду).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.6).
Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн оскільки позов задоволено.
Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 206, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову – 25.11.2025, до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Служба у справах дітей Перещепинської міської ради, ЄДРПОУ 42737685, адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, Самарівський район, м. Перещепине, вул. Шевченка, буд. 43.
Третя особа: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 34391227, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 11.
Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради ЄДРПОУ 26489104, адреса місцезнаходження: 61200, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7.
Повне рішення складено 17.07.2026.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО