ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 607/10808/26 пров. № А/857/39998/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І., 
суддів Димарчук Т.М., Москаля Р.М.,
за участю:
секретаря судового засідання Бугрінової Е.В., 
представника позивача Сабатюк Н.П. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
за апеляційною скаргою представника позивача, адвоката Сабатюк Наталії Петрівни, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2026 року (головуючий суддя Воробель Н.П.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2026 року адвокат Сабатюк Наталія Петрівна (далі - представник позивача) від імені та в інтересах ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 або відповідач), у якому просила скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № R519835 від 05.05.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про відповідне правопорушення щодо позивача закрити.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військово обліку, а саме за не з`явлення за повісткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Однак позивач із цим звинуваченням не погоджується, оскільки жодних повісток він не отримував, також йому не надходили сповіщення про наявність на його ім`я поштового відправлення, яке б могло повернутися без вручення адресату. Про відсутність умислу позивача щодо неприбуття за повісткою додатково свідчить те, що позивач добровільно зареєстрував електронний кабінет військовозобов`язаного, своєчасно уточнив свої військово-облікові дані, пройшов військово-лікарську комісію та отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Натомість оскаржувана постанова є формальною та винесена за відсутності належних й допустимих доказів на підтвердження події та складу адміністративного правопорушення, за яке на позивача накладено адміністративне стягнення. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2026 у задоволенні позову відмовлено. Суд врахував, що оскаржувана постанова № R519835 від 05.05.2026 була винесена відповідачем за результатами розгляду заяви позивача про визнання факту вчинення правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності за спрощеною процедурою (за відсутності особи, яка притягується, та без складання протоколу про відповідне адміністративне правопорушення). Вивченням відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) було встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. У зв`язку з цим щодо позивача до Реєстру було внесено відомості як про порушника правил військового обліку з одночасним оголошенням його в розшук через органи Національної поліції. Про цей факт позивачу було відомо і позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захист шляхом оскарження відповідних дій або рішень до подання заяви про визнання допущеного порушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності. За цих обставин доводи позовної заяви про те, що позивач не отримував жодних повісток та не був обізнаний про необхідність прибуття до ТЦК та СП суперечать його власному волевиявленню, викладеному у заяві про визнання правопорушення, поданій у порядку статті 279-9 КУпАП. Подання такої заяви свідчить не лише про визнання факту правопорушення, а й про обізнаність особи щодо конкретних обставин його вчинення. При цьому будь-яких зауважень щодо відсутності події правопорушення, невручення повістки чи незгоди з обставинами, викладеними у постанові, позивач не заявляв, а тому посадова особа відповідача, розглядаючи справу, обґрунтовано виходила з відсутності спору щодо фактичних обставин правопорушення.
У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин справи та неповноту дослідження наявних у ній доказів. 
Зазначає, що відповідач не довів ані факту належного оповіщення позивача, ані його обізнаності про необхідність прибуття до ТЦК та СП, тобто подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку відсутні. При цьому матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що повістка № 6771963 була вручена позивачу або що він відмовився від її отримання, чи навіть доказів, що така повістка надсилалася йому рекомендованим поштовим відправленням, але була повернуто до ТЦК та СП.
Звертає увагу, що "притягнення до адміністративної відповідальності" та "вчинення адміністративного правопорушення" є різними за змістом поняттями, а позивача було оголошено в так званий "розшук" без будь-яких правових підстав.
Вважає, що подання позивачем заяви про надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності не значить, що він визнає та погоджується із вказаним в оскаржуваній постанові правопорушенням. Крім того, накладення адміністративного стягнення можливе виключно за наявності події та складу адміністративного правопорушення і саме відповідач зобов`язаний довести факт вчинення правопорушення та наявність вини особи у його вчиненні.
ІНФОРМАЦІЯ_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2026 - без змін. 
Вказує на те, що згідно з матеріалами адміністративної справи, на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання позивача було надіслано повістку № 6771963 щодо його прибуття о 10:00 год 06.03.2026 до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , для уточнення даних. Позивач у визначений у повістці термін не прибув, про причини неявки не повідомив та підтверджуючих документів щодо наявності поважних причин неприбуття у встановлений строк не надав. У зв`язку з цим до відповідного відділення Тернопільського РУ ГУНП було надіслано подання щодо його розшуку. Також 04.05.2026 позивач через застосунок "Резерв+" сформував заяву про визнання факту порушення ним законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у якій підтвердив, що не оспорюватиме допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. На підставі цієї заяви ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 05.05.2026 винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № R519835, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі 17 000 грн. Відтак відповідач вважає, що він діяв правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства, тоді як вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.
У судовому засіданні (в режимі відеоконференції) представник позивача повністю підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення відповідно до її змісту. Просить скаргу задовольнити.
Інші учасники справи на виклик суду не прибули, а тому апеляційний розгляд здійснюється за їх відсутності відповідно до положень ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) як військовозобов`язаний, а станом на дату виникнення спірних правовідносин в Реєстрі містяться такі відомості щодо позивача: 
- має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до завершення мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- за рішенням ВЛК від 30.04.2026 визнаний придатним до військової служби; 
- військово-облікові дані уточнив вчасно 20.05.2024; 
- про порушення правил військового обліку, а також про звернення 06.03.2026 до Національної поліції про розшук позивача з огляду на неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з повісткою № 6771963, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 викликався на 10:00 год 06.03.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 , для уточнення даних.
Відповідно до картки адміністративної справи, сформованої ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративне провадження за частиною третьою статті 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 було розпочато 06.03.2026.
04.05.2026 позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву, відповідно до змісту якої:
- повідомив про допущення ним порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме - не прибув за повісткою до ТЦК та СП, чим порушено вимоги зазначеного законодавства, відповідальність за такі дії передбачена статтею 210-1 КУпАП;
- факт вчинення адміністративного правопорушення визнає та надає згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності;
- підписанням цієї заяви підтвердив, що ознайомлений зі статтею 65 Конституції України та попереджений керівником ТЦК та СП про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 336, 337 Кримінального кодексу України. 
ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 під час опрацювання матеріалів адміністративної справи, а також шляхом перевірки даних Реєстру, за результатами розгляду заяви особи про визнання факту правопорушення та згоду на притягнення до відповідальності за її відсутності встановив, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Відтак оскаржуваною постановою № R519835 від 05.05.2026 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції, рішення якого переглядається, та доводам учасників справи, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до частин 1-3 статті 1 якого Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці. 
За змістом ст. 1 Закону України "Про оборону України", особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Згідно з п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 "Про загальну мобілізацію" в Україні оголошено загальну мобілізацію. Надалі правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався указами Президента України та діє донині. 
Відповідно до абзаців 1-3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. 
В силу приписів ч. 2 ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. 
Статтею 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, частиною 3 якої за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція). 
Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки не складає протокол щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а саме:
- у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, щодо особи, яка не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтвердних документів про отримання особою виклику;
- у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення, та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності (далі - заява про визнання правопорушення).
Заява про визнання правопорушення подається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, у строки та способи, передбачені статтею 279-9 КУпАП.
Відповідно до ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Згідно з ч. 5 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Оцінюючі доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до статті 279-9 КУпАП передбачає спрощену процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з порушенням військовозобов`язаним правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, - у випадках, якщо особа (1) не оспорює допущене порушення, (2) згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та (3) подала про це відповідну заяву. 
Як було встановлено відповідачем, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув 06.03.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на виклик за повісткою для уточнення даних. Позивач цю обставину визнав шляхом добровільного подання ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви від 04.05.2026 про визнання факту вчинення правопорушення - неявки до ТЦК та СП за викликом. 
Водночас жодних доказів того, що вказана заява була подана під впливом помилки, примусу, обману чи всупереч волі позивача суду не надано. Навпаки, заява сформована через персональний електронний кабінет, містить усі необхідні відомості, передбачені статтею 279-9 КУпАП, та підписана кваліфікованим електронним підписом позивача.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що подання такої заяви свідчить не лише про визнання факту правопорушення, а й про обізнаність особи щодо конкретних обставин його вчинення. Визнаючи факт неприбуття за повісткою, позивач фактично підтвердив, що йому було відомо про виклик до ТЦК та СП та про повістку, за якою він не прибув у визначені дату, час і місце. Відтак доводи позивача про те, що він не отримував жодних повісток та не був обізнаний про необхідність прибуття до ТЦК та СП суперечать його власному волевиявленню, викладеному у заяві про визнання правопорушення, поданій у порядку статті 279-9 КУпАП.
Будь-яких зауважень щодо відсутності події правопорушення, невручення повістки чи незгоди з обставинами, викладеними у постанові, позивач не заявляв. За таких обставин посадова особа ТЦК та СП, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, обґрунтовано виходила з відсутності спору щодо фактичних обставин правопорушення.
Колегія суддів наголошує, що подання заяви в порядку статті 279-9 КУпАП є підтвердженням того, що особа не оспорює допущене порушення та погоджується на розгляд справи і притягнення її до адміністративної відповідальності. Відповідна заява передбачає усвідомлення особою суті правопорушення, відсутність будь-яких заперечень щодо факту його вчинення та розуміння правових наслідків такого волевиявлення, зокрема можливості розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами її розгляду.
Тобто, ініціювання особою спрощеної процедури розряду справи за статтею 279-9 КУпАП є її свідомим та добровільним вибором, який повністю замінює загальний порядок розгляду правопорушення. Подавши письмову заяву, особа не лише беззастережно визнала сам факт вчинення порушення та погодилася на притягнення її до відповідальності, а й також відмовилася від процесуальних гарантій загальної процедури, у тому від права на складання протоколу, надання пояснень та доказів на спростування вчинення нею правопорушення. У зв`язку з цим, подальше оспорювання особою вини та посилання на недоведеність факту адміністративного правопорушення є очевидно суперечливим, нівелює суть раніше висловленого волевиявлення та розцінюється судом як недобросовісна поведінка, спрямована виключно на уникнення встановленої законом відповідальності.
При вирішенні справи суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що сам по собі факт внесення відомостей до відповідних інформаційних обліків щодо неприбуття позивача за викликом до ТЦК та СП не є предметом розгляду цієї справи. У разі незгоди із відображеним у застосунку "Резерв+" статусом розшуку та заперечення факту отримання повістки чи обізнаності про обов`язок з`явитися до ТЦК та СП, позивач не був позбавлений можливості реалізувати право на судовий захист. Зокрема, шляхом оскарження відповідних дій, рішень чи бездіяльності владного органу в судовому порядку - до моменту подання заяви про визнання допущеного порушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності.
Натомість, факт неоскарження позивачем зазначених дій (статусу в реєстрі), його повна обізнаність із наявною в Реєстрі інформацією, а також подання, незважаючи на це, заяви в порядку статті 279-9 КУпАП беззаперечно доводять факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем та факт добровільного визнання цього правопорушення самим позивачем.
Своєю згодою та ініціюванням процедури за статтею 279-9 КУпАП позивач фактично констатував правомірність дій ТЦК та СП та чинність правового статусу, який він наразі намагається оспорити, що свідчить про суперечливість його поведінки та безпідставність позовних вимог.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта щодо відсутності необхідності уточнення даних, оскільки визначення потреби у проведенні відповідних заходів військового обліку належить до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За нормами чинного законодавства військовозобов`язані повинні з`являтися за викликом ТЦК та СП у строки, зазначені у відповідних документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках). При цьому закон не встановлює жодних винятків чи додаткових умов для звільнення військовозобов`язаного від обов`язку явки у разі належного вручення повістки.
Право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (стаття 23 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію") регулює виключно питання звільнення особи від безпосереднього призову на військову службу. Наявність такого права не звільняє військовозобов`язаного від виконання військового обов`язку в частині дотримання правил військового обліку, зокрема. щодо явки за викликом 
ІНФОРМАЦІЯ_6 , як орган військового управління, наділений законними повноваженнями викликати військовозобов`язаних осіб для уточнення облікових даних, перевірки підстав для надання відстрочки, а також для здійснення інших заходів з метою ведення Реєстру. Суб`єктивна оцінка військовозобов`язаним доцільності чи правомірності мети його виклику до ТЦК та СП не звільняє особу від обов`язку виконання вимог закону щодо явки за повісткою.
Єдиною правомірною підставою для неприбуття особи за належним чином врученою повісткою є наявність поважних причин, перелік яких є вичерпним, за умови їх належного документального підтвердження та своєчасного повідомлення ТЦК та СП.
Також безпідставними є доводи апелянта щодо окремих недоліків оформлення спірної постанови. Судом установлено, що оскаржувана постанова містить відомості про особу правопорушника, правову кваліфікацію його дій, обставини вчинення правопорушення, посилання на заяву про визнання правопорушення, вид адміністративного стягнення, його розмір та порядок виконання постанови. Суть правопорушення полягає у неприбутті позивача до ТЦК та СП за повісткою, що, у свою чергу, мало наслідком відображення в Реєстрі інформації про порушення позивачем правил військового обліку та у зв`язку з цим оголошення його в розшук. Заявою в порядку статті 279-9 КУпАП позивач визнав свою вину у вчиненому правопорушенні та надав згоду на притягнення його адміністративної відповідальності. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду справи відповідач довів правомірність винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення № R519835 від 05.05.2026, яка прийнята прийнята уповноваженою посадовою особою в межах наданих законом повноважень, а також в порядку та у спосіб, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини. Підстав для її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено, а тому у задоволенні позову належить відмовити.
Доводи апелянта окремо або у сукупності зазначеного висновку не спростовують. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведені вище мотиви, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судові витрати не розподіляються, оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється/не скасовується.
Керуючись ст.ст. 139, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2026 року у справі № 607/10808/26 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя | | П. І. Сало
судді | | Т. М. Димарчук
| | Р. М. Москаль
Повне судове рішення складено 01.09.26