Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/391/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Подоляк Я. М. 
Справа № 398/3024/26 Доповідач в колегії апеляційного суду Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2026 року.м. Кропивницький
Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
за участі секретаря судового засідання Степанової Д.К., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шило А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 липня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним за ч.5 ст.126 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 липня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 02.05.2026 о 23 год 26 хв в м. Олександрія Кіровоградської області, по вул. Івана Зайця, біля будинку №22, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Megane Scenic», днз. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.
Своє рішення суд мотивував тим, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доказана матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 02.05.2026 серія ЕПР1 №654926, який складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП та в якому розкрито суть адміністративного правопорушення; копією довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення; постановою Олександрійського міськрайонного суду від 05.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.126 КУпАП, довідкою про отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом, згідно якої за даними Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував; відеозаписами, розміщеними на DVD-диску, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову районного суду, а провадження закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваної постанови, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 сідаючи за кермо автомобіля, діяв у стані крайньої необхідності. При розгляді справи, суду першої інстанції були надані медичні документі особи, якій надавалась допомога. Крім того, було заявлено клопотання про допит свідка саме цієї особи якій надавалась допомога, але суд першої інстанції відхилив дане клопотання і відмовив у виклику свідка. В той день ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки змушений був їхати на прохання своєї вчительці, якій стало погано і необхідні ліки знаходились у неї вдома. Він зустрів свою вчительку у себе на районі де проживає. Район віддалений від міста, і туди неможливо визвати таксі і знайти іншого водія. У ОСОБА_1 не було іншого варіанту допомогти своїй вчительці. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки постанова була винесена 17 липня 2026 року, проте повний текст ухвали він отримав 23.07.2026 року.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника – адвоката Шило А.О., яка підтримала клопотання про поновлення строку та подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Згідно п. 2.1 А Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно ч.ч.9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою — четвертою цієї статті:
- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;
- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;
- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 654926 від 02 травня 2026 року, ОСОБА_1 об 23.26 год 01 травня 2026 року в м. Олександрія Кіровоградської області, по вул. Івана Зайця, біля будинку №22, керував транспортним засобом марки «Renault Megane Scenic», днз. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується також іншими доказами, зокрема: 
- відеозаписом події від 01.05.2026 з нагрудної бодікамери поліцейського, згідно якого вбачається, що працівниками поліції зупинено автомобіль марки «Renault Megane Scenic», днз. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , який не мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії. (а.с 5)
- довідкою з якої вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до Інформаційно-телекомунікаційної системи ІПНП посвідчення водія останній не отримував. (а.с 3)
- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно якої вбачається, що постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2025 у справі 398/1927/25 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.126 КУпАП. (а.с 2)
Отже, винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Будь - яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних у справі доказів, вказували б про порушення вимог ст.266 КУпАП під час їх отримання, а також об`єктивність поліцейських у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності теж не встановлена.
При цьому об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа №702/301/20) звертала увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою.
При перевірці матеріалів справи, у тому числі при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Дані відеозаписів досліджених судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane Scenic», днз. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом.
На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апелянтом не надано.
Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність у діях ОСОБА_1 крайньої необхідності, апеляційний суд зазначає, що зі змісту ст. 18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.
Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Лише за наявності усіх трьох наведених вище умов особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.
У той же час, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності. В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 повідомляв, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки змушений був їхати на прохання своєї вчительки, якій стало погано і необхідні ліки знаходились у неї вдома. Він зустрів свою вчительку у себе на районі де проживає. Район віддалений від міста, і туди неможливо визвати таксі і знайти іншого водія. 
Проте, на переконання апеляційного суду, наведені обставини не давали ОСОБА_1 права сідати за кермо, знаючи, що у нього відсутнє право на керування транспортним засобом відповідної категорії. У випадку, з ситуацією щодо стану здоров`я вчительки, ОСОБА_1 мав можливість викликати швидку допомогу, доїхати міським транспортом або скористатись послугами таксі.
Також апеляційний суд враховує і те, що з відеозапису нагрудної камери працівника поліції, при складанні протоколу ОСОБА_1 взагалі не пояснював необхідність керування транспортним засобом без посвідчення водія, саме екстреною потребою їхати на прохання своєї вчительки, якій стало погано і необхідні ліки знаходились у неї вдома. Більше того, в салоні автомобіля ОСОБА_1 перебував сам, в ході бесіди з працівниками поліції вказував що керує автомобілем без посвідчення водія, не заперечував щодо складання стосовно протоколу.
Тому, на переконання апеляційного суду поведінка ОСОБА_1 не свідчить про крайню необхідність, а швидше вказує на нехтування або зневажливе ставлення до закону.
Таким чином, крайньої необхідності у діях ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним переглядом не встановлено, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції встановив з наведенням відповідних мотивів та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В: 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 липня 2026 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 липня 2026 року щодо нього – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду І.С. Олексієнко