Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
18 вересня 2026 року №520/25743/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу № 520/25743/26 за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (адреса 61013, Харківська область, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8, ЄДРПОУ 38631015) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні;
- стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 21 649,47 грн.
Позовну заяву подано до Харківського окружного адміністративного суду 18 серпня 2026 року через підсистему «Електронний суд». Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору. Недоліки позовної заяви усунуто у встановлений судом строк, судовий збір сплачено у розмірі 1064,96 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі № 520/25743/26, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача надати суду докази, що стосуються предмету спору, та встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.
За правилами частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відзив на позовну заяву та витребувані ухвалою суду докази відповідач до суду не подав.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу цивільного захисту в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та звільнений зі служби 16 травня 2025 року. Відповідач на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 520/19675/25 перерахував та сплатив позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення у розмірі 79 443,97 грн, тоді як відповідна сума мала бути виплачена позивачу в день звільнення 16 травня 2025 року. Позивач через адвоката звернувся до відповідача з питанням про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідь на що відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення додаткових виплат.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Витягом з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 16 травня 2025 року № 295 о/с капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника 13 державного пожежно-рятувального поста 11 державного пожежно-рятувального загону з охорони об`єктів, звільнено із служби за підпунктом 2 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (за віком), виключено з кадрів ДСНС України, знято з усіх видів забезпечення та визнано таким, що здав справи і припинив виконання обов`язків за посадою з 16 травня 2025 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 520/19675/25 спір щодо індексації грошового забезпечення позивача вирішено на його користь. Платіжною інструкцією № 695105400 від 22 липня 2026 року відповідач перерахував на рахунок позивача заборгованість з індексації грошового забезпечення у розмірі 79 443,97 грн; за відміткою обслуговуючого органу Державної казначейської служби України платіж виконано (оплачено) 23 липня 2026 року. Листом від 05 серпня 2026 року № 65020-3083/65710 відповідач повідомив представника позивача, що виплата на виконання рішення у справі № 520/19675/25 здійснена в повному обсязі та підстав для здійснення додаткових платежів не вбачається.
Отже, належна позивачу сума заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 79 443,97 грн, яка підлягала виплаті в день звільнення позивача - 16 травня 2025 року, фактично виплачена лише 23 липня 2026 року.
За архівною відомістю № 1 за період з січня по червень 2025 року, підрозділ 13 державний пожежно-рятувальний пост, розмір нарахованого позивачу грошового забезпечення за постійними складниками (без урахування одноразової додаткової винагороди, передбаченої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 35) становив за березень 2025 року 28 394,90 грн та за квітень 2025 року 28 394,90 грн, а разом за два останні повні календарні місяці служби, що передували місяцю звільнення, - 56 789,80 грн. Кількість календарних днів у березні та квітні 2025 року становить 61 день (31 день у березні та 30 днів у квітні). Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 930,98 грн (56 789,80 грн : 61 календарний день). Цей розрахунок відповідач не спростував і контррозрахунку до суду не подав.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальне законодавство, яким визначено порядок проходження служби цивільного захисту та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу такої служби, не врегульовує відносин, пов`язаних із затримкою розрахунку з такою особою при звільненні та відповідальністю за таку затримку. Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні спеціальним законодавством не врегульоване, до спірних правовідносин застосовуються положення статей 116 і 117 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Частиною другою цієї статті встановлено, що у разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, чинній з 19.07.2022 та на час звільнення позивача) визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Частиною другою цієї статті у тій самій редакції передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Судом встановлено, що днем звільнення позивача є 16 травня 2025 року, а тому саме в цей день відповідач зобов`язаний був провести з позивачем повний розрахунок, включно з виплатою заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 79 443,97 грн. Спір між сторонами про розмір цієї заборгованості вирішено на користь позивача рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 520/19675/25, на виконання якого відповідач фактично виплатив позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення лише 23 липня 2026 року. Отже, належні звільненому позивачу суми у строк, визначений статтею 116 Кодексу законів про працю України, у повному обсязі виплачені не були, фактичний розрахунок щодо них проведено лише 23 липня 2026 року, а тому наявні підстави для відповідальності, передбаченої частиною другою статті 117 Кодексу законів про працю України, яка відсилає до частини першої цієї статті.
Вирішуючи питання про додержання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який за усталеною практикою Верховного Суду у спорах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється з дня фактичного розрахунку з працівником у повному обсязі. Оскільки фактичний розрахунок з позивачем у повному обсязі проведено 23 липня 2026 року, а з цим позовом до суду позивач звернувся 18 серпня 2026 року, тобто в межах місячного строку з дня фактичного розрахунку, строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Визначаючи період, за який підлягає нарахуванню відшкодування, суд виходить з такого. Період, протягом якого відповідач не виконував обов`язок щодо виплати належної позивачу суми, тривав з 17 травня 2025 року (наступного дня після звільнення позивача) по 22 липня 2026 року (день, що передував дню фактичного розрахунку) і перевищує шість місяців. Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України пов`язує нарахування середнього заробітку з часом затримки «по день фактичного розрахунку», тобто кінцевою точкою періоду є день, що передує фактичному розрахунку, а застереження «не більш як за шість місяців» обмежує тривалість цього періоду саме від його кінцевої точки. Відтак шестимісячний строк обчислюється від дня, що передував дню фактичного розрахунку, у зворотному відліку і охоплює період з 23 січня 2026 року по 22 липня 2026 року, що становить 181 календарний день. Визначений позивачем у позовній заяві період з 17 травня 2025 року тривалістю 185 днів наведеному порядку обчислення не відповідає, а тому судом не приймається; водночас позивач визначив ціну позову самостійно у межах, менших за розмір, обчислений судом за правильно визначений період (як зазначено нижче), а суд, який не може вийти за межі заявлених позовних вимог, вирішує спір у цих межах.
Середній заробіток за період з 23 січня 2026 року по 22 липня 2026 року (181 календарний день) без урахування співмірності становить 168 507,38 грн (930,98 грн х 181 календарний день).
Вирішуючи питання про співмірність відшкодування, суд зазначає наступне. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця; виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір такого відшкодування, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 дійшла висновку, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 Кодексу законів про працю України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця, проте ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності і не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати; розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи.
Загальний розмір нарахованих та виплачених позивачу у зв`язку зі звільненням коштів становить 632 138,76 грн, з яких 552 694,79 грн виплачено при звільненні без затримки, а 79 443,97 грн, тобто 12,57 відсотка, виплачено із затримкою на виконання судового рішення у справі № 520/19675/25. Застосовуючи наведені критерії співмірності, суд визначає розмір відшкодування пропорційно частці несвоєчасно виплаченої суми у загальному розмірі належних позивачу при звільненні виплат: 168 507,38 грн х 12,57 відсотка = 21 181,38 грн. Оскільки визначений судом розмір відшкодування (21 181,38 грн) є меншим за заявлену позивачем до стягнення суму (21 649,47 грн), позовні вимоги в частині стягнення коштів підлягають задоволенню в межах визначеного судом розміру - 21 181,38 грн, а в іншій частині - у задоволенні належить відмовити.
Таким чином, оскільки відповідач у строк, визначений статтею 116 Кодексу законів про працю України, не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, бездіяльність відповідача щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні є протиправною, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі Серявін та інші проти України). Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Решта доводів та аргументів сторін, наведених у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовує.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139-143 КАС України.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-78, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (адреса 61013, Харківська область, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8, ЄДРПОУ 38631015) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (адреса 61013, Харківська область, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8, ЄДРПОУ 38631015) щодо непроведення з ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) остаточного розрахунку при звільненні.
Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (адреса 61013, Харківська область, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8, ЄДРПОУ 38631015) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 21 181 (двадцять одна тисяча сто вісімдесят одна) гривня 38 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (адреса 61013, Харківська область, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8, ЄДРПОУ 38631015) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1041 (одна тисяча сорок одна) гривня 93 копійки.
Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 18 вересня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар