Справа №345/1714/26 
Провадження № 2/345/1669/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Юрчака Л.Б., за участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
11.03.2026 р. представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - адвокат АО «АПОЛОГЕТ» Усенко Михайло Ігорович звернувся до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6893702 від 26.03.2024 року, в сумі: 16 562,65 грн. на користь позивача, судовий збір в сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 26.03.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 6893702, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, комісій, інших платежів та можливих штрафних санкцій, передбачених умовами договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений договором. Зазначає, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконав належним чином та у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на банківську платіжну картку, зазначену останньою під час оформлення кредиту. Вказує, що кредитний договір було укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач пройшла процедуру реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, створила особистий кабінет, ознайомилась з умовами кредитування та підписала договір шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідно до законодавства є належним аналогом власноручного підпису. Однак відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у визначені договором строки кредитні кошти, проценти та інші платежі не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Також зазначає, що 29.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги № 108-МЛ, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 6893702 від 26.03.2024 року, укладеним із відповідачем. Посилається на те, що внаслідок укладення договору відступлення права вимоги позивач набув статусу нового кредитора та отримав право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж обсязі та на тих самих умовах, які існували на момент переходу права вимоги. Зазначає, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 16 562,65 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 8 300,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 8 262,65 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 0 грн. Вказує, що позивачем на адресу відповідача направлялася претензія про погашення кредитної заборгованості, однак добровільно заборгованість погашена не була. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у вищевказаному розмірі 16 562,65 грн., а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, даною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо банківської картки на ім`я ОСОБА_1 .
14.04.2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання вимог ухвали суду направив на адресу суду витребувану інформацію. 
04.05.2026 року від ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідачка позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що заявлена позивачем сума заборгованості є завищеною та не підлягає стягненню у повному обсязі. Відповідачка вказала, що позивачем до стягнення заявлено суму заборгованості, яка включає значні нарахування процентів, однак наведений позивачем розрахунок заборгованості потребує детальної перевірки, оскільки, на її думку, не містить належного обґрунтування правильності нарахування процентів та їх відповідності умовам кредитного договору. Крім того, відповідачка просила суд перевірити факт отримання нею кредитних коштів та належність і допустимість доказів, поданих позивачем на підтвердження виникнення кредитної заборгованості. Також відповідачка зазначила про складне матеріальне становище. Вказала, що її офіційний дохід становить 12 200 грн. на місяць, вона отримує соціальні виплати цільового характеру, має інші фінансові зобов`язання, у тому числі за виконавчими провадженнями та іншими судовими рішеннями. У зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання відповідачка просила розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. За результатами розгляду відзиву відповідачка просила прийняти його до розгляду, розглянути справу за її відсутності, відмовити у задоволенні позовних вимог у частині нарахованих процентів як необґрунтованих, а у разі задоволення позову врахувати її матеріальний стан та застосувати розстрочку виконання рішення. До відзиву відповідачкою долучено документи на підтвердження зазначених обставин, зокрема довідку про доходи, довідку МСЕК, копії паспорта та документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків.
15.06.2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання вимог ухвали суду повторно направило на адресу суду витребувану інформацію, надавши її у виправленому та уточненому вигляді.
14.07.2026 року представник позивача Усенко М.І. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача зазначив, що 26.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 6893702, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. На думку позивача, факт укладення кредитного договору відповідачем фактично не заперечується, оскільки у відзиві остання заперечує не факт укладення договору та отримання кредиту, а розмір заявленої до стягнення заборгованості. Щодо факту надання кредитних коштів представник позивача зазначив, що 26.03.2024 року ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу 10 000,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої були зазначені позичальником під час укладення кредитного договору. На підтвердження факту перерахування коштів позивач посилається на платіжне доручення № 126603968 від 26.03.2024 року, у якому зазначено суму та дату транзакції, а також частковий номер картки, що відповідає реквізитам, зазначеним у кредитному договорі. Позивач зазначив, що не є банківською установою та не має доступу до виписки за картковим рахунком відповідача, у зв`язку з чим вважає платіжне доручення належним доказом виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів. Представник позивача також зазначив, що відповідно до умов кредитного договору загальний строк кредитування становив 120 днів, починаючи з 26.03.2024 року. Договором передбачено пільговий та поточний періоди кредитування. Пільговий період становив 30 днів з 26.03.2024 року по 25.04.2024 року включно, протягом якого процентна ставка становила 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. За весь пільговий період сума нарахованих процентів становила 30,00 грн. Після завершення пільгового періоду договором передбачено застосування стандартної денної процентної ставки у розмірі 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Позивач вказав, що на дату укладення договору 26.03.2024 року законодавством передбачався максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, а тому погоджена сторонами ставка 2,30 % відповідала встановленим на той час законодавчим обмеженням. У зв`язку з цим представник позивача послався на зміни до Закону України «Про споживче кредитування», що набрали чинності 24.12.2023 року, а також на роз`яснення Національного банку України від 15.01.2024 року № 14-0004/3433 та від 19.02.2024 року № 14-0004/12097, зазначивши, що передбачене законодавством обмеження денної процентної ставки у розмірі 1 % не підлягало застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на дату укладення кредитного договору діяли відповідні перехідні положення, за якими допустимий розмір денної процентної ставки становив до 2,5 %. Представник позивача також навів розрахунок заборгованості з урахуванням здійснених відповідачем пролонгацій та часткових платежів. Зокрема, 26.04.2024 року відповідач здійснила пролонгацію кредитування на 7 днів, сплативши 600,00 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту, 700,00 грн. у рахунок погашення тіла кредиту та 260,00 грн. процентів. У результаті залишок основної суми кредиту було зменшено з 10 000,00 грн. до 9 300,00 грн. За перший день поточного періоду 26.04.2024 року позивачем нараховано 230,00 грн. процентів, виходячи зі ставки 2,30 % від 10 000,00 грн. За період першої пролонгації з 27.04.2024 року по 03.05.2024 року нараховано 6,51 грн. процентів, виходячи із залишку кредиту 9 300,00 грн. та денної ставки 0,01 %, як зазначено у розрахунку позивача. 04.05.2024 року відповідач здійснила наступну пролонгацію кредиту на 15 днів, сплативши 1 000,00 грн. у рахунок погашення тіла кредиту, 220,41 грн. процентів та 1 000,00 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту. Після сплати 1 000,00 грн. залишок основної суми кредиту становив 8 300,00 грн. За 04.05.2024 року позивач нарахував 213,90 грн. процентів, а за період другої пролонгації з 05.05.2024 року по 19.05.2024 року 12,45 грн. процентів. Надалі, за розрахунком позивача, проценти нараховувалися на залишок кредиту в сумі 8 300,00 грн. Загальна сума процентів за поточний період, з урахуванням наведених нарахувань, становила 8 713,06 грн., а загальна сума процентів за весь період користування кредитом 8 743,06 грн., у тому числі 30,00 грн. за пільговий період та 8 713,06 грн. за поточний період. З урахуванням здійснених відповідачем платежів у розмірі 220,41 грн. та 260,00 грн. у рахунок процентів, позивач визначив суму процентів, що підлягає стягненню, у розмірі 8 262,65 грн. Відтак загальна сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення, становить 16 562,65 грн., з яких 8 300,00 грн. залишок основної суми кредиту та 8 262,65 грн. заборгованість за процентами. Представник позивача зазначив, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору, а відповідач не надала доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн., умови договору щодо розміру процентної ставки або правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. З огляду на викладене представник позивача вважає заявлену до стягнення суму заборгованості обґрунтованою, такою, що відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору та здійсненим відповідачем платежам, і просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» Усенко М.І. у судове засідання не з`явився. Водночас у позовній заяві та додаткових поясненнях представником позивача зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ».
Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Водночас у заяві від 04.05.2026 року відповідач просила суд розглянути справу за її відсутності. Причин неявки в судове засідання додатково не повідомляла.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 26.03.2024 року ОСОБА_1 заповнила анкету/заяву на кредит № 6893702.
26.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 6893702 відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. у валюті: Українські гривні.
1.3. Кредит надається строком на 120 днів з 26.03.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періоду.
1.3.1. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 25.04.2024 (рекомендована дата платежу). 
1.3.2. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 24.07.2024 (дата останнього погашення заборгованості).
1.4. Позичальник має повернути кредит. Сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 25.04.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 24.07.2024 (останнього дня строку кредитування). 
1.5. Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 30.00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 10030.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 20730.00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 30730.00 грн. Денна процентна ставка (за весь строк кредитування) дорівнює 17.73% (20730.00 грн. / 10000.00 грн. / 120 днів * 100% = 17.73%). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (за весь строк кредитування) дорівнює 2941.00 відсотків. Всі витрати в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку та денну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.п 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань та можуть не оновлюватись у випадку продовження Позичальником строку кредитування, якщо інше не встановлено законодавством.
1.5.1. Комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
1.5.2. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 30.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
1.5.3. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 20700.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
1.6. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2., 2.3 цього Договору.
2. Умови виконання.
2.1. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
2.2. Дата за кредитом:
2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.3. Договору, в один з термінів (дат), вказаних в п.1.4. Договору. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3. Договору, додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, передбачену п. 1.5.2., в сумі та межах, визначених п.2.3 Договору та/або відповідним додатковим угодою/договором.
2.2.2. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитування здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням положень п.2.2.3 Договору.
2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена в п.1.5.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умови акції, програми лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначене в п.1.5.2 процентна ставка запропонована Позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену в п.1.5.3 Договору.
Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгації, процентні протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п.1.5.3. Договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом пільгового періоду, з урахуванням процентів, в меншій ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом пільгового періоду Позичальнику була надана знижка/пільга, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою в п.1.5.3. та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Після сплати строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем без письмової (також, що прирівняна до письмової) згоди Позичальника.
2.3. Пролонгація:
2.3.1. Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на такий саме строк, за умови, що Позичальнику доступна можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені п.п.2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається згідно відповідного додаткового договору, що підписується Позичальником у зв`язку з пролонгацією та періоду заборгованості за Договором (якщо передбачено додатковою угодою/договором). Комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додаткового договору/додаткової угоди.
Можливі періоди пролонгації/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, наведені в таблиці нижче:
Строк продовження, днів | Ставка комісії, %
3 | 3.00
7 | 6.00
15 | 10.00

Умовами додаткового договору/додаткової угоди, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацією, можуть передбачатись інші (відмінні від наведених по періоду пролонгації) умови за цим пунктом.
Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію), проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною в п.1.5.2 Договору, якщо інше не буде встановлено додатковим договором/додатковою угодою, що підписується у зв`язку з пролонгацією.
2.3.2. Після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, Позичальник має направити Кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із зазначеною датою із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається Кредитодавцем Позичальнику в SMS-повідомленні, а також підписати додатковий договір/додаткову угоду до Договору, що містить граничні строки та здійснити платіж обумовлений цим п.2.3 Договору та визначений додатковим договором/додатковою угодою. Після здійснення Позичальником зазначеного платежу, умови кредитного договору, укладеного шляхом підписання, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата остаточного погашення заборгованості разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються в додатковому договорі/додатковій угоді, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацією та містить оновлений графік платежів, який ще не суперечить чинному законодавству, а форма та зміст може (не обов`язково) відрізнятись від додатку №1. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1-3 за додатковою угодою/договором, що підписується сторонами у зв`язку з пролонгацією, застосовується умова визначена таким додатковим угодою/договором. Виконання Позичальником усіх дій передбачених цим пунктом, у т.ч. не здійснення платежу та/або не підписання додаткового договору до пролонгації.
Якщо інше не буде встановлено окремим додатковим договором/додатковою угодою, у зв`язку з пролонгацією, то у випадку, якщо Позичальник протягом пільгового періоду чинить необхідні для його поновлення пільгового періоду, такі дії успішно продовжують перебіг строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поновлений строк продовжується на кількість днів, що залишилась до його спливу на момент пролонгації. Якщо Позичальник виникнення дії для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду. У разі, новою датою остаточного погашення є останній день строку на який Позичальнику поновлено пільговий період.
Ініційована Позичальником продовження та/або поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування відбувається без зміни умов договору в бік погіршення для Позичальника.
Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 6893702 від 26.03.2024 року визначено графік платежів за договором про споживчий кредит.
У паспорті споживчого кредиту № 6893702 визначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти.
Відповідно до довідки про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан», номер телефону на який було відправлено ідентифікатор НОМЕР_2 , одноразовий ідентифікатор 930450, дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 26.03.2024 р. 17:51 год. 
Згідно платіжного доручення 126603968 від 26.03.2024 року платник ТОВ «Мілоан» перераховано отримувачу ОСОБА_1 на кредит рах. № 414949 3251 10 000,00 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 6893702.
Відомість про щоденні нарахування та погашення містить інформацію, щодо надання кредиту за договором № 4123189, нарахування комісії, нарахування процентів, сплату процентів по кредиту, сплату тіла кредиту, сплату комісії за пролонгацію.
Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 року на умовах, встановлених цим договором, ТОВ «Мілоан» кредитор передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).
Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
Платіжною інструкцією № 4238 від 29.07.2024 підтверджено сплату ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 1 749 475,37 грн. ТОВ «Мілоан», призначення платежу: Оплата згідно ДОГОВОРУ ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВ ВИМОГ №108-МЛ від 29 липня 2024 року без ПДВ.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 р. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 6893702 від 26.03.2024, згідно якого загальна сума заборгованості становить 16 562,65 грн., з яких: 8 300,00 грн. – залишок по тілу кредиту; 8 262,65 грн. – залишок по відсотках.
Згідно претензії ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23773775/2375 від 04.02.2026 ОСОБА_1 проінформовано про відступлення права вимоги за її кредитним договором та повідомлено, що у разі невиконання вимог справу буде передано до суду.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Докази у справі вказують на те, що ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовим ідентифікатором 930450 (одноразовим паролем), направленим ТОВ «Мілоан» на її телефонний номер НОМЕР_2 26.03.2024 р. 17:51 год.
Отже, ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти (10 000,00 грн.) на картковий рахунок ОСОБА_1 , про що свідчить платіжне доручення № 126603968 від 26.03.2024 року, яке відповідно до статті 1 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-ІХ «Про платіжні послуги» відповідає вимогам платіжного документа. 
Інформація про зазначений переказ також підтверджується відомостями, наданими 15.06.2026 року АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», відповідно до якої зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ); також повідомлено, що по рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) були зараховані кошти на суму 10 000,00 грн. за період 26.03.2024-02.04.2026, а саме 26.03.2026 року. 
Зазначені відомості узгоджуються з інформацією платіжним дорученням № 126603968 від 26.03.2024 року, що у своїй сукупності підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором.
У контексті викладеного доцільно зауважити, що з наявної у матеріалах справи відомості про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором вбачається, що відповідачкою частково виконувались умови кредитного договору, а саме: сплачувались кошти у рахунок погашення комісії за управління та обслуговування кредиту, тіла кредиту та відсотків.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц зазначив, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконала, кредитні кошти у загальній сумі 10 000,00 грн. у межах встановленого договором строку не повернула.
Надалі ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 року.
Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За своєю правовою природою укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення права вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 року є договором факторингу.
Так, відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
У справі, що переглядається, позивачем на підтвердження набуття права вимоги до відповідачки за Кредитним договором надано до суду засвідчені копії: договору відступлення права вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал; акту приймання-передачі № 108-МЛ від 29.07.2024 року; витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 108-МЛ від 29.07.2024 року, що містить інформацію, зокрема, щодо боржника, кредитного договору, розміру заборгованості та її складових; платіжної інструкції № 4238 від 29.07.2024 про здійснення позивачем оплати за придбання прав вимоги.
Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт передання від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права дійсної вимоги за кредитним договором, суддя погоджується із доводами позивача щодо наявності у останнього права вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості суд установив, що відповідач протягом строку кредитування здійснювала платежі, які первісний кредитор зараховував різними частинами в погашення основної суми заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитними коштами і комісії за управління та обслуговування кредиту.
Договором про споживчий кредит № 6893702 від 26.03.2024 року визначено, що комісія за надання кредиту – одноразова винагорода, що сплачується позичальником за підготовку, організацію та надання кредитодавцем фінансової послуги (кредиту) та встановлена в п.15.1. цього договору. Пунктом 1.5.1. зазначеного договору комісія за надання кредиту становить 0,00 грн.
Відповідно до договору про споживчий кредит № 6893702 від 26.03.2024 року комісія за управління та обслуговування кредиту – винагорода, що сплачується позичальником у випадку прололнгації строку кредитування за ініціативою позичальника відповідно до п.2.3. договору, та пов`язана з необхідністю управління та обслуговування кредитодавцем (білінг, сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті позичальника, тощо) протягом додаткового періоду (строку пролонгації) та понад строк, з якого виходив кредитодавець при укладенні цього договору.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуття чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Ураховуючи те, що при наданні кредиту відповідно до укладеного в електронній формі кредитного договору кредитодавець самостійно обрав спосіб укладення цього договору, визначив спосіб взаємодії з позичальником через його особистий кабінет у інформаційно-телекомунікаційній системі через сайт кредитодавця, то цим самим він взяв на себе зобов`язання перед позичальником відображати актуальну інформацію по кредиту. 
Оскільки, матеріали справи не містять доказів, що кредитодавець надавав позичальнику за його згодою додаткові чи супутні послуги, які він мав оплачувати, то суд приходить до висновку про нікчемність умови договору про споживчий кредит №6893702 від 26.03.2024 року щодо нарахування відповідачу комісії за управління та обслуговування кредиту і, відповідно, про неправомірність зарахування сплачених нею коштів на погашення цієї комісії.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" №3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5%; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів – 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.09.2024 включно та надалі - 1%.
Договір про надання споживчого кредиту про споживчий кредит №6893702 укладений відповідачем і ТОВ "МІЛОАН" 26.03.2024 року, коли максимальний розмір денної процентної ставки був законодавчо обмежений не більше 2,5%.
Пунктом 1.5.2. договору про споживчий кредит № 6893702 від 26.03.2024 року визначено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду, а згідно з пунктом 1.5.3. проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
З 26.03.2024 року по 25.04.2024 року включно відповідачу нараховувались проценти щоденно за пільговою процентною ставкою 0,01%. З 26.04.2024 року – після закінчення пільгового періоду, кредитодавець нараховував проценти за стандартною процентною ставкою – 2,30%, щоденно. Однак, таке нарахування суперечить пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", а тому після з 26.04.2024 року застосуванню підлягає процентна ставка 1,5% за кожен день користування кредитними коштами.
Суд також звертає увагу, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості проценти позивачу нараховувались по 29.07.2024 року включно.
Водночас, згідно з пунктом 1.3. договору про споживчий кредит №6893702 від 26.03.2024 року кредит наданий відповідачу строком на 120 днів, останнім днем повернення кредиту визначене 24.07.2024 року.
Матеріали справи не містять інформації про факт надання кредитодавцем позичальнику можливості продовження строку користування/повернення кредиту, чи сам позичальник ініціював продовження строку користування/повернення кредиту, позивачем не надані додаткові угоди до договору щодо продовження строку дії договору, зміну строку виконання відповідачем зобов`язань і оновлені графіки платежів. З огляду на відсутність вказаної інформації суд приходить до висновку, що останнім днем строку кредитування було 24.07.2024 року.
Враховуючи викладені вище висновки щодо нікчемності умови договору про споживчий кредит №6893702 від 26.03.2024 року щодо нарахування відповідачу комісії за управління та обслуговування кредиту, неправомірність нарахування процентів за кредитом за ставкою 2,30% щоденно і здійснення відповідачем платежів за кредитом, то суд вважає, що у даній справі необхідно здійснити перерахунок заборгованості.
Так, станом на 25.04.2024 року у відповідача перед кредитодавцем була наявна заборгованість в сумі 10 030,00 грн., з яких 10 000,00 грн. за тілом кредиту і 30,00 грн. за нарахованими процентами.
26.04.2024 року відповідач здійснила платіж в сумі 1560,00 грн., з яких зарахуванню підлягає 30,00 грн. на погашення нарахованих процентів і 1530,00 грн. на погашення тіла кредиту, після чого воно зменшилось до 8470,00 грн.
За користування кредитними коштами в сумі 8470,00 грн. протягом 26.04.2024 року відповідачу підлягають нарахуванню 1,5% від суми заборгованості за кредитом, що становить 127,05 грн.
Наступний платіж відповідачем здійснений 04.05.2024 року в сумі 2220,41 грн., з яких 2087,41 грн. підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту і на погашення процентів 133,00 грн. – 127,05 грн. за 26.04.2024 року і 5,95 грн. за 7 днів з 27.04.2024 року по 03.05.2024 року включно (8470,00 х 0,01% х 7), після чого заборгованість за основною сумою кредиту зменшилась до 6382,59 грн.
За 16 днів з 04.05.2024 року по 19.05.2024 року включно розмір процентів за користування відповідачем кредитом становить 10,24 грн. (6382,59 грн. х 0,01% х 16 днів).
За 66 днів з 20.05.2024 року по 24.07.2024 року включно розмір процентів за користування відповідачем кредитом становить 6329,08 грн. (6382,59 грн. х 0,01% х 66 днів).
Отже, не погашена заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит №6893702 від 26.03.2024 року становить 12 711,67 грн., з яких 6382,59 грн. заборгованість за основною сумою кредиту і 6329,08 грн. заборгованість за нарахованими процентами.
Інші доводи та міркування сторін, які не наведені у мотивувальній частині рішення, судом оцінені, однак вони не спростовують встановлених судом обставин та зроблених висновків.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено позивачем із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 662,40 грн., та підтверджується платіжною інструкцією № 12841 від 18.02.2026 року.
Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 16 562,65 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 12 711,67 грн. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 043,08 грн. (2 662,40 грн. х 12 711,67 грн. / 16 562,65 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Апологет», копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію акту наданих послуг правової (правничої) допомоги копію детального опису наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року копію ордера на надання правничої (правової) допомоги.
Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 8 000,00 грн. є завищеним, зважаючи на складність справи, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг. Крім того, вартість вказаних послуг є необґрунтованою, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, пов`язаність витрат з розглядом справи. Оскільки вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 3 000,00 грн.
На підставі ст.ст. 207, 509, 512, 525, 526, 530, 610, 625, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077 - 1078 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 137, 141, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (за реквізитами: код ЄДРПОУ: 35234236, НОМЕР_6 , банк отримувача – АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації – 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх) заборгованість за кредитним договором № 6893702 від 26.03.2024 року в загальному розмірі 12 701,43 грн, з яких: 6 382,59 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6 318,84 грн – прострочена заборгованість за сумою відсотків.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (за реквізитами: код ЄДРПОУ: 35234236, НОМЕР_6 , банк отримувача – АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації – 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх) сплачений судовий збір у сумі 2 042,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу – 3 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 15.09.2026 року.

Головуючий: