Справа №345/2566/26 
Провадження № 2/345/2140/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е

03.08.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-
В С Т А Н О В И В:
29.04.2026 року до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області представник позивача звернувся з вищевказаним позовом, а саме просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 05260-11/2025 від 03.11.2025 року в загальному розмірі 39 820,00 грн., а також 2 662,40 грн., сплаченого судового збору та 8 800,00 грн. витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.11.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 05260-11/2025 в електронній формі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 15 000,00 грн. строком на 120 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,90 % на день від залишку заборгованості та одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 1 500,00 грн. Зазначає, що договір укладено в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом заповнення відповідачем заявки в особистому кабінеті на вебсайті позивача, підтвердження умов кредитування та підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого у вигляді SMS-коду. Позивач вказує, що після укладення договору кредитні кошти були перераховані у безготівковій формі на банківську картку, реквізити якої зазначив відповідач у заявці на отримання кредиту, чим позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання. На підтвердження факту видачі кредиту до позовної заяви долучено довідку та квитанцію про зарахування грошових коштів. Разом із тим відповідач, всупереч умовам договору, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув та не сплатив проценти і комісію. За твердженням позивача, протягом усього строку дії договору відповідачем не було здійснено жодного платежу на погашення заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 06.03.2026, за розрахунком позивача, утворилась заборгованість у загальному розмірі 39 820,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000,00 грн., заборгованості за процентами у сумі 15 820,00 грн., заборгованості за комісією у сумі 1 500,00 грн. та штрафних санкцій у сумі 7 500,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору 05.03.2026 на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості, однак така залишилась без виконання, заборгованість добровільно не погашена. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у заявленому розмірі, а також понесені судові витрати. Також позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, мотивоване неможливістю самостійного отримання інформації, що становить банківську таємницю. Зокрема, позивач просить витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо належності відповідачу банківської картки № НОМЕР_1 , наявності відкритого на його ім`я карткового рахунку станом на 03.11.2025, інформацію про зарахування на цей рахунок кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн. у період з 02.11.2025 по 04.11.2025, виписку про рух коштів за зазначений період, а також інформацію щодо фінансового номера телефону, прив`язаного до вказаної банківської картки. На обґрунтування зазначеного клопотання позивач вказує, що запитувані відомості мають істотне значення для підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, однак самостійно отримати їх він не може у зв`язку з тим, що така інформація належить до банківської таємниці.
Ухвалою суду від 04.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Крім цього, даною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію щодо банківської картки на ім`я ОСОБА_1 .
01.06.2026 року АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на виконання вимог ухвали суду направив на адресу суду витребувану інформацію. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розглядісправи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 03.11.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №05260-11/2025 з відповідними додатками до нього.
Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 120 днів, із кінцевою датою погашення 02.03.2026. За користування кредитними коштами сторонами було погоджено нарахування процентів у розмірі 0,90 % на день від залишку заборгованості, а також сплату комісії за видачу кредиту у розмірі 1 500,00 грн.
Договір про надання фінансового кредиту було укладено в електронній формі. Для його укладення відповідач подав заявку на отримання кредиту через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», після чого підтвердив укладення договору шляхом використання одноразового ідентифікатора. У договорі та додатках до нього зазначено електронний підпис відповідача у вигляді одноразового ідентифікатора Y137.
Сума кредиту у розмірі 15 000,00 грн. була перерахована відповідачу на банківську картку № НОМЕР_2 xx-xxxx-6279, зазначену ним під час оформлення кредиту. Факт перерахування грошових коштів підтверджується наданими позивачем документами про проведення операції.
Інформація про зазначений переказ також підтверджується відомостями, наданими 01.06.2026 року АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», відповідно до якої зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ); також повідомлено, що по рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) були зараховані кошти на суму 15 000,00 грн. за період 02.11.2025-04.11.2025 р. 
Відповідач зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати передбачених договором платежів у встановлений строк не виконав. Платежів на погашення заборгованості за договором відповідач не здійснював.
Станом на 06.03.2026 за розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту № 05260-11/2025 становить 39 820,00 грн., у тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 15 000,00 грн., заборгованість за простроченими процентами - 15 820,00 грн., заборгованість за простроченою комісією - 1 500,00 грн., заборгованість за штрафами - 7 500,00 грн.
05.03.2026 позивачем було направлено відповідачу повідомлення про повернення кредиту, в якому зазначено про необхідність погашення заборгованості у розмірі 39 820,00 грн. Відомостей про погашення відповідачем заборгованості або надання відповіді на вказане повідомлення матеріали справи не містять.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.
Судом встановлено, що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладення між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем ОСОБА_1 Договору про надання фінансового кредиту №05260-11/2025 від 03.11.2025 року, а також факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн.
Умовами вказаного договору визначено порядок надання кредиту, строк його повернення, розмір та порядок нарахування платежів за користування кредитними коштами, з якими відповідач погодився при укладенні договору.
Станом на 06.03.2026 року, згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту № 05260-11/2025 від 03.11.2025 року становить 39 820,00 грн., у тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 15 000,00 грн., заборгованість за простроченими процентами - 15 820,00 грн., заборгованість за простроченою комісією - 1 500,00 грн., заборгованість за штрафами - 7 500,00 грн.
Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №05260-11/2025 від 03.11.2025 року.
Доказів належного виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором платежів відповідач суду не надав, не подав доказів на спростування факту отримання ним кредитних коштів, не заперечив щодо розміру заявленої позивачем заборгованості та не надав доказів її погашення.
Крім того, відповідачем не було виконано вимоги ухвали суду щодо надання письмових відповідей на поставлені позивачем питання в порядку статті 93 ЦПК України, у зв`язку з чим відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання пояснень щодо обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №05260-11/2025 від 03.11.2025 року, а саме не повернув отримані кредитні кошти та не здійснив передбачені договором платежі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором у розмірі 39 820,00 грн.
Розподіл судових витрат:
відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією № 5 від 01.04.2026 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 662,40 грн.
Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04 (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (пункт 131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19 та від 03 лютого 2021 року у справі № 522/24585/17.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Водночас, суд звертає увагу на те, що у пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (відповідні критерії містяться у частині 3 статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.»
З огляду на викладене, беручи до уваги, предмет спору, ціну позову, у зв`язку з чим дана цивільна справа відноситься до категорії малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, та рівень її складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, суд враховуючи критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрат, а також ті, що передбачені, пунктом 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 8 800,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, в зв`язку з чим, вважає за необхідне присудити такі витрати частково у розмірі 5 000,00 грн. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягара для відповідача.
На підставі ст.ст. 207, 509, 512, 525, 526, 530, 610, 625, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077 - 1078 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 137, 141, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44022416, місцезнаходження – 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30-в) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 05260-11/2025 від 03.11.2025 року в загальному розмірі 39 820,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять гривень 00 копійок), яка складається з: заборгованість по простроченому тілу - 15 000,00 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам - 15 820,00 грн.; заборгованість за простроченою комісією - 1 500,00 грн.; заборгованість по штрафам - 7 500,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44022416, місцезнаходження - 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30-в) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: