Справа № 333/4939/26
Провадження №2-о/333/244/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 серпня 2026 року        м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: 
головуючого судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Єрмоленко А.В.,
представника заявника       Косякової З.М.,
свідка          ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою
заявника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 
заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, код ЄДРПОУ: 20490012 , місцезнаходження: м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б
про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_3 . У поданій заяві, ОСОБА_3 вказує, що з 09.07.1982 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від цього шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку спільного життя подружжя мешкали за адресою: АДРЕСА_2 . 10 жовтня 2000 року подружжя придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій разом почали проживати, право власності на квартиру було зареєстровано за чоловіком заявника ОСОБА_3 . Заявниця залишалася зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 . Заявниця є пенсіонером за віком з 2011 року, проживаючи разом з чоловіком, перебувала на його утриманні, оскільки розмір пенсії ОСОБА_3 складав 13 700 грн. на місяць, а заявниця отримує пенсію в мінімальному розмірі. Після смерті ОСОБА_3 заявниця звернулася до Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, однак 23.02.2026 їй було відмовлено в праві переходу на у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку з тим що заявник та її чоловік були зареєстровані за різними адресами. З огляду на викладене, заявниця просить суд встановити факту перебування останньої на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_3 .
Представник в судовому засіданні підтримала подану заяву про встановлення факту, просила її задовольнити.
Представник заінтересованої особи до зали судового засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника, за наявними матеріалами, в межах чинного законодавства. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкали та вели спільне господарство разом за адресою: АДРЕСА_1 .
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданим Комунарським відділом РАЦС м. Запоріжжя 09.07.1982 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що складено актовий запис №381. 
Відповідно до свідоцтва про народження від 19.01.1983 серії НОМЕР_3 від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом № НОМЕР_4 про право власності на житло від 08.12.1998, виданим керівником орендного підприємства Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації посвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2000 посвідченого нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-2142 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть від 20.01.2026, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України складено відповідний актовий запис за № 119. 
Відповідно до розрахунку-замовлення на надання послуг та похоронної атрибутики ритуальної служби «Тризна» від 19.01.2026 ОСОБА_2 було сплачено послуги на поховання ОСОБА_3 у повному обсязі.
Згідно з актом про проживання виданим Головою правління ОСББ «Чумаченка 36» від 04.03.2026 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Рішенням №923270196270 від 23.02.2026 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заявниці відмовлено у переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку з відсутністю документів перебування на утриманні померлого годувальника.
Згідно положень частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Відповідно до частин 2, 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до вимог п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за №22-1 (зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року ; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.
Таким чином, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.
Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.
В силу вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасового знаходиться.
Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18).
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання померлого чоловіка заявниці за місцем її проживання не може бути доказом того, що вона не проживала з ним, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що заявник не проживала зі своєю чоловіком на час його смерті які були надані заявником, та оцінені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що заявниця перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, є особою пенсійного віку, отримує пенсію мінімального розміру. Розмір пенсії ОСОБА_3 був значно більшим за розмір пенсії заявника.
Відтак, суд вважає, що у даному випадку, сукупністю всіх досліджених судом доказів, є доведеним факт спільного проживання заявниці ОСОБА_2 разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіком ОСОБА_3 , та перебування її на утриманні чоловіка, оскільки дохід чоловіка практично був основним і постійним джерелом засобів для існування заявниці.
Проаналізувавши всі зазначені вище докази, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що встановлення юридичного факту має значення для охорони прав та інтересів заявника, оскільки остання позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити ці факти з метою реалізації своїх прав по оформленні пенсії по втраті годувальника, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 однією сім`єю, починаючи з 09.07.1982 року та до дня смерті ОСОБА_3 – до 19.01.2026 та перебування заявника ОСОБА_2 на утриманні чоловіка. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя        А.В.Круглікова