ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4839/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцовича М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виноградівської міської ради Закарпатської області (пл. Миру, буд. 5, м. Виноградів, Берегівський р-н, Закарпатська обл., 90300, код ЄДРПОУ 04053677) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Виноградівської міської ради та зобов`язати вчинити дії щодо відновлення порушених прав та легітимних очікувань ОСОБА_1 з врахуванням мотивів суду в судовому рішенні.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, однак не отримав жодної інформації про обробку електронного документа чи відповіді за результатами розгляду електронного документа. Позивач вважає, що відповідач діяв протиправно і не опрацював документ згідно Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання від 11.11.2014 № 1886/5, а саме: не надіслав йому електронного повідомлення. Крім того, відповідач повинен був зареєструвати документ у системі обліку публічної інформації. Вказує, що відповідач з моменту отримання запиту до моменту подання позову протиправно бездіяв та не надав відповідь за результатами розгляду запиту.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи. 
21.07.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що запит від 15.05.2026 був прийнятий та зареєстрований в установленому порядку, розглянутий по суті, а за результатами його розгляду Виноградівською міською радою підготовлено та направлено позивачу письмову відповідь від 21.05.2026 № 02.1-24/57. Твердження позивача про бездіяльність відповідача не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що жодних доказів про те, які конкретно права позивача були порушені Виноградівською міською радою, позивачем вказано не було.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. 
Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Судом встановлено, що 15 травня 2026 року позивач звернувся до відповідача із запитом щодо доступу до публічної інформації, а саме: щодо надання листа Міністерства цифрової трансформації України від 06.12.2024 №1/06-2-20097. Відповідь просив надіслати на електронну пошту «ihor@lacest.cz».
Листом Виноградівської міської ради Закарпатської області №02.1-24/57 від 21.05.2026 позивача повідомлено, що у розпорядженні Виноградівської міської ради відсутній лист Міністерства цифрової трансформації України від 06.12.2024 №1/06-2-20097.
Відповідно до скріншота з електронної пошти 21 травня 2026 року відповідачем надіслано позивачу лист №02.1-24/57 від 21.05.2026.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадсилання електронного повідомлення про доставку, отримання, реєстрацію або відмову в реєстрації електронного документа, невиконанні вимог статті 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації», нерозгляду запиту позивача від 15.05.2026, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правовідносини щодо прав та обов`язків учасників справи регулюються Законом України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі по тексту – Закон України № 2657-XII), Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі по тексту – Закон України № 2939-VI).
За змістом статті 7 частин 1, 2 Закону України № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
За приписами статті 1 Закону України № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується, з поміж іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (стаття 3 частина 1 пункт 1 Закону України № 2939-VI).
Відповідно до статті 13 Закону України № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
За приписами статті 10-1 Закону України № 2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному вебпорталі відкритих даних та на своїх вебсайтах.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону №2939-VІ кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону №2939-VІ розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону №2939-VІ відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.
Згідно ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Відповідно до статті 18 Закону №2939-VІ для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб`єктів владних повноважень, підлягають обов`язковій реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа тощо.
Доступ до системи обліку, що містить інформацію про документ, що знаходиться у суб`єкта владних повноважень, забезпечується шляхом: 1) оприлюднення на офіційних веб-сайтах суб`єктів владних повноважень такої інформації, а в разі їх відсутності - в інший прийнятний спосіб; 2) надання доступу до системи за запитами.
Система обліку публічної інформації не може бути віднесена до категорії інформації з обмеженим доступом.
Розпорядники інформації несуть відповідальність за забезпечення доступу до системи обліку відповідно до закону.
Згідно ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.
Згідно ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону №2939-VI).
Так, у позовній заяві позивач вказує на бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його запиту від 15.05.2026 та вказує на неотримання відповіді №02.1-24/57 від 21.05.2026, однак з матеріалів справи судом встановлено, що 15 травня 2026 року позивач звернувся до відповідача із запитом щодо доступу до публічної інформації. При цьому листом Виноградівської міської ради Закарпатської області №02.1-24/57 від 21.05.2026 позивачу надано відповідь на запит від 15.05.2026.
Згідно поданого запиту від 15.06.2026 позивач просив відповідь надіслати на електронну пошту «ihor@lacest.cz». 
Матеріалами справи підтверджується, що 21 травня 2026 року відповідачем надіслано позивачу відповідь на запит №02.1-24/57 від 21.05.2026 на вказану ним електронну адресу, що підтверджується скріншотом з електронної пошти відповідача. 
Як встановлено судом, відповідь на запит позивача була оформлена та підписана власноручним підписом в.о. міського голови Виноградівської міської ради, після чого надіслана позивачу на електронну адресу у вигляді сканованої копії відповідного паперового документа. При цьому відповідачем не заперечується, що на зазначений електронний файл кваліфікований електронний підпис, не накладався.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 №851-IV (далі по тексту – Закон України № 851-IV), дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.
Відповідно до статті 4 Закону України №851-IV Кабінет Міністрів України та інші органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику електронного документообігу. Державне регулювання у сфері електронного документообігу спрямовано на: реалізацію єдиної державної політики електронного документообігу; забезпечення прав і законних інтересів суб`єктів електронного документообігу; нормативно-правове забезпечення технології оброблення, створення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів.
Статтею 5 Закону України №851-IV визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до статті 6 частин 1-5 Закону України №851-IV для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.
Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка.
Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.
Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.
Статтею 7 Закону України №851-IV визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.
Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.
Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
Тобто відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851-VI накладенням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Водночас статтею 7 цього Закону встановлено, що оригіналом електронного документа є його електронний примірник з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом. Таким чином, надісланий позивачу файл, який являв собою електронне відображення паперового документа, не може ототожнюватися із належним чином оформленим та засвідченим електронним документом лише на тій підставі, що його паперовий оригінал містив власноручний підпис посадової особи.
Суд наголошує, що сам факт наявності власноручного підпису в.о. міського голови на паперовому примірнику відповіді не свідчить про належне засвідчення його електронної копії. Для підтвердження відповідності електронного відображення паперового документа його оригіналу необхідно дотриматися вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг. Отже, направлення на електронну адресу позивача лише сканованого зображення паперового документа без накладення електронного підпису не забезпечує належного засвідчення відповідності такого електронного файлу його паперовому оригіналу.
За таких обставин суд доходить висновку, що Виноградівська міська рада, надіславши позивачу відповідь у вигляді незасвідченої сканованої копії паперового документа, не виконала обов`язок щодо надання відповіді у належній формі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині щодо визнання протиправною бездіяльності Виноградівської міської ради підлягають задоволенню.
При цьому у межах спірних правовідносин суд не надає оцінку змісту наданої відповіді на запит, оскільки така не є предметом розгляду. 
Обираючи належний спосіб захисту, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надсилання ОСОБА_1 на електронну пошту належним чином засвідчену електронну копію відповіді за результатами розгляду запиту від 15.05.2026 та зобов`язання відповідача надіслати ОСОБА_1 на електронну пошту належним чином засвідчену електронну копію відповіді за результатами розгляду запиту.
Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права,
Частина 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що розпорядники інформації зобов`язані мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації. Водночас частина 1 статті 18 встановлює обов`язок розпорядників інформації мати системи обліку документів, що знаходяться в їхньому володінні.
Суд наголошує на тому, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлює обов`язок розпорядника забезпечувати реєстрацію запитів на інформацію та ведення їх обліку, однак сам по собі не пов`язує виконання цього обов`язку виключно з використанням конкретного програмного забезпечення або окремої електронної системи. Відтак, вирішальним для оцінки дотримання відповідачем вимог законодавства є не форма чи технічний спосіб ведення обліку, а встановлення факту отримання, реєстрації та належного розгляду запиту.
Як встановлено судом, запит позивача щодо доступу до публічної інформації надійшов до Виноградівської міської ради та був зареєстрований та опрацьований, за результатами чого позивачу надано відповідь. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що відповідачем запит не було зареєстровано в системі обліку публічної інформації. Водночас сама по собі відсутність запиту в окремій інформаційно-комунікаційній системі не свідчить про невчинення відповідачем обов`язку щодо обліку та опрацювання запиту, якщо такий запит фактично отримано, зареєстровано у встановленому відповідачем порядку та розглянуто по суті.
У даній справі такі обставини підтверджуються матеріалами справи, а позивач не довів, що обраний відповідачем спосіб внутрішнього обліку запиту призвів до порушення його права на доступ до публічної інформації або унеможливив розгляд його запиту.
Суд зазначає, що запит фактично був розглянутий, під час судового розгляду встановлено, що відповідь на запит надіслана з порушенням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», і саме це спричинило порушення прав позивача на доступ до публічної інформації, однак зі змісту позовної заяви не встановлено, яким саме чином відсутність або наявність певної внутрішньої реєстраційної процедури вплинула на зміст відповіді чи позбавила його можливості реалізувати право на доступ до інформації. Позивач фактично ототожнює бажаний ним спосіб організації внутрішнього документообігу з єдиним можливим способом виконання вимог законодавства.
При цьому розпорядник інформації, за необхідності, не позбавлений можливості прийняти відповідні організаційні рішення, зокрема затвердити окреме положення про систему обліку публічної інформації, визначити порядок її ведення, відповідальних посадових осіб та форму обліку запитів.
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту протиправної бездіяльності Виноградівської міської ради щодо реєстрації та обліку його запиту.
Суд зауважує, що право на доступ до публічної інформації не є абсолютним та повинно реалізовуватися добросовісно, з урахуванням принципу розумності та балансу між інтересами запитувача і можливостями розпорядника.
В цьому випадку, поведінка позивача носить характер формального використання права на запит без урахування його правової природи та меж.
За таких обставин підстави для визнання протиправною бездіяльності Виноградівської міської ради у цій частині позовних вимог – відсутні.
Крім іншого позивач стверджує, що Виноградівською міською радою не надсилалося йому повідомлення про реєстрацію електронного документа, а тому відповідач допустив протиправну бездіяльність.
Згідно із статтею 8 частиною 1 Закону України №851-IV юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» в електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Відповідно до пункту 1 Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання від 11.11.2014 № 1886/5 (далі по тексту – Порядок № 1886/5), Порядок встановлює загальні вимоги щодо ведення електронного документообігу, організації роботи з електронними документами у діловодстві в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності (далі - установа) та щодо їх підготовки до передавання на архівне зберігання.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1886/5, служба діловодства забезпечує технічну перевірку вхідного XML-документа, який містить файли електронного документа, додаткові реквізити електронного документа та метадані життєвого циклу електронного документа. Технічну перевірку електронного документа здійснює працівник служби діловодства установи, на якого покладено функцію приймання вхідних електронних документів. Технічне забезпечення перевірки електронних документів в установі покладається на службу інформаційного забезпечення установи. Технічна перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час або якщо електронний документ надійшов до установи наприкінці робочого дня. У цьому випадку дозволяється розпочати перевірку таких електронних документів з наступного робочого дня. Робочий час, після якого дозволяється переносити технічну перевірку на наступний робочий день, визначається розпорядчим документом керівника установи, виходячи з обсягів вхідних електронних документів та технологічного часу, що в середньому витрачається на їх перевірку. Технічна перевірка XML-документа складається з перевірки файла XML-документа та всіх електронних документів, що містяться у ньому.
Відповідно до пунктів 1 та 2 глави 7 розділу ІІ Порядку № 1886/5, технічної перевірки вхідного електронного документа працівником служби діловодства, відповідальним за опрацювання вхідних електронних документів, створюється електронне повідомлення про доставку/отримання/реєстрацію/відмову в реєстрації електронного документа адресатом цього електронного документа, яке надсилається його відправнику (автору).
За необхідності електронне повідомлення про доставку/отримання/реєстрацію електронного документа адресатом вхідних електронних документів (додаток 8) та електронне повідомлення про відмову в реєстрації вхідних електронних документів (додаток 9) із зазначенням причин відмову в реєстрації електронних документів створюються на підставі звіту про технічну перевірку електронних документів і підписуються посадовою особою, яка створила електронне повідомлення, або іншою посадовою особою, визначеною інструкцією з діловодства установи.
Таким чином, аналізуючи вказані положення Порядку № 1886/5 служба діловодства здійснює технічну перевірку вхідного електронного документу у день його надходження та створюється електронне повідомлення про доставку/отримання/реєстрацію/відмову в реєстрації електронного документа адресатом цього електронного документа, яке надсилається його відправнику (автору).
Позивач стверджує, що електронне повідомлення доставку/отримання/реєстрацію/ відмову в реєстрації свого електронного документа він не отримував, що не спростовано відповідачем.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було вжито заходів щодо належної технічної перевірки вхідного електронного документу позивача в порушення норм Порядку № 1886/5, така бездіяльність відповідача щодо не створення та не надіслання позивачу електронного повідомлення про доставку/отримання/реєстрацію/відмову в реєстрації електронного документа не може відповідати критеріям правомірності, визначених статтею 2 частиною 2 КАС України та є протиправною.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виноградівської міської ради Закарпатської області (пл. Миру, буд. 5, м. Виноградів, Берегівський р-н, Закарпатська обл., 90300, код ЄДРПОУ 04053677) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Виноградівської міської ради щодо не надсилання ОСОБА_1 на електронну пошту належним чином засвідченої електронної копії відповіді за результатами розгляду запиту від 15.05.2026.
Зобов`язати Виноградівську міську раду надіслати ОСОБА_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену електронну копію відповіді за результатами розгляду запиту від 15.05.2026.
Визнати протиправною бездіяльність Виноградівської міської ради щодо не надіслання електронного повідомлення про доставку/отримання/реєстрацію/відмову в реєстрації електронного документа ОСОБА_1 відповідно до Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання від 11.11.2014 № 1886/5.
Зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області розглянути електронний документ ОСОБА_1 , відповідно до Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання від 11.11.2014 № 1886/5.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Виноградівської міської ради Закарпатської області (пл. Миру, буд. 5, м. Виноградів, Берегівський р-н, Закарпатська обл., 90300, код ЄДРПОУ 04053677) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | М.М. Луцович