Справа № 452/652/26 
Провадження № 2/452/995/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2026 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,
з участю секретаря судового засідання Кухар О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 25 лютого 2026 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, посилаючись на те, що відповідачка є її матір`ю. На даний час їй виповнилося 19 років, вона проживає зі своїм батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та потребує матеріального утримання оскільки навчається в Республій Польща на денній формі навчання. Для забезпечення освітнього процессу, а саме купівлі підручників, канцелярських товарів, одягу, харчування потрібні фінансові витрати. Батько ОСОБА_4 їй допомагає, але не може самостійно і в повній мірі забезпечити її потреби. Її мама ОСОБА_2 зовсім не бере участі у її матеріальному утриманні, хоча є здоровою та працездатною.
Покликаючись на зазначені обставини позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь аліменти на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку – у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Також просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. (а.с.1-2).
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2406511 від 02 березня 2026 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).
Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; за клопотанням позивачки витребувано з Головного управління Державної податкової інспекції у Хмельницькій області відомості про доходи ОСОБА_2 (а.с. 17).
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року повторно витребувані вищезазначені відомості (а.с.29).
Витребувана інформація надійшла до суду 29 червня 2026 року (а.с.33-37).
07 липня 2026 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити. Посилалася на ті обставини, що ОСОБА_1 не доведено жодної із обставин, які свідчили б про її реальну потребу в матеріальній допомозі. Позовна заява грунтується лише на тому, що позивачка навчається. При цьому сам по собі факт навчання не є безумовною та достатньою підставою для стягнення аліментів. Разом із позовною заявою не подано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував реальну потребу доньки у матеріальному утриманні. Зокрема, до матеріалів справи не долучено квитанцій або інших документів, які підтверджують витрати на проживання; документів щодо оренди житла чи оплати комунальних послуг; квитанцій про витрати на харчування; квитанцій, які підтверджують транспортні витрати; квитанцій щодо придбання підручників, навчальної літератури чи інших навчальних матеріалів. Крім того, донька навчається на державній формі навчання, а тому не несе витрат на оплату навчання. 
У позовній заяві позивачка зазначає, що батько надає їй матеріальну допомогу, однак, на її думку, не може забезпечити її потреби у повному обсязі. Разом із тим зазначені твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивачкою не надано інформації про розмір матеріальної допомоги, яку вона фактично отримує від батька, періодичність її надання, а також не доведено, що такої допомоги недостатньо для забезпечення її потреб.
Також зазначає, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, офіційно не працевлаштована, не отримує заробітної плати, не має постійного заробітку та стабільного доходу, що підтверджується довідкою за формою ОK-5. Крім того, на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наявні кошти спрямовуються на забезпечення їхніх потреб.
Також ОСОБА_1 , просить стягнути з неї витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Вважає зазначену вимогу необґрунтованою, оскільки дана справа є нескладною, не потребує значного обсягу доказування. Отже вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення (а.с. 40-53).
20 липня 2026 року позивачкою надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що у відповідачки відсутні будь-які докази того, що навчання перерване чи достроково закінчене. На підтвердження продовження її перебування на навчанні надала довідку з навчального закладу про продовження іноземцем навчання на денній формі від 14 липня 2026 року. Відповідачка також зазначає, що не доведено її потребу у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням, оскільки вона навчається на державній формі навчання, не додано квитанції на харчування, одяг та транспорт. Проте, зазначає, що звільнення від оплати за навчання (бюджетна форма) не означає відсутність потреби у матеріальній допомозі. Обов`язок батьків за ст. 199 СК України охоплює не лише оплату самого навчання (контракту), а й загальне утримання дитини на період її навчання (забезпечення житлом, харчуванням, одягом, медичними послугам ї тощо), оскільки дитина витрачає весь свій час на здобуття освіти. Відтак, витрати на базові життєві потреби (їжа, засоби гігієни, сезонний одяг, проїзд у міському транспорті) є загальновідомими обставинами, які не потребують посиленого доказування квитанціями за кожний день (згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України). Сама лише її відсутність за постійним місцем проживання у зв`язку з навчанням в іншій державі автоматично створює додаткові фінансові витрати на побут, які вона не може покрити самостійно, оскільки через денну форму навчання не має можливості повноцінно працювати.
Згідно зі сталою судовою практикою Верховного Суду працездатний вік відповідачки (1985 рік народження) та відсутність у неї інвалідності свідчать про її об`єктивну можливість мати дохід або знайти джерела фінансування для виконання свого батьківського обов`язку. Наявність інших дітей та перебування у декреті не є підставою для повного звільнення матері від обов`язку брати участь у життєзабезпеченні її старшої дитини. Про матеріальну спроможність відповідачки допомогти їй матеріально під час її навчання свідчить і той факт, що відповідачка має матеріальну можливість придбавати собі нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5006021210992 від 14.07.2026 року
Її батько, ОСОБА_3 , також має на утриманні ще двох малолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте він в добровільному порядку допомагає ще й повнолітній дочці, яка навчається і потребує матеріальної допомоги. Батько надає їй матеріальну допомогу в міру своїх фінансових можливостей, проте він не покриває всіх необхідних витрат на проживання та навчання за кордоном. 
Також важає, що сума судових витрат є повністю обґрунтованою, реальною та співмірною зі складністю справи, більш того сума витрат збільшилася до 13050,00 грн., оскільки необхідно було готувати відповідь на відзив та здійснювати переклад документів на українську мову (а.с. 54-92). 
Позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Куцалаба Г.В., які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, від преставника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 97).
Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судової повістки, у судове засідання не прибула, 29 липня 2026 року до суду надійшла її заява про долучення до матеріалів справи довідки про потребу іі малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у домашньому догляді (а.с.94).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30 липня 2026 року є дата складення повного судового рішення 04 серпня 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осыб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч.1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідачка, ОСОБА_2 , є матір`ю позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ходоровецької сільської ради Кам`янець – Подільського району Хмельницької області (а.с. 6).
Позивачка ОСОБА_1 навчається в Аграрному (Сільськогосподарскому) університеті ім. Гугона Коллонтая в Кракові, Республіки Польща, прийнята на денну форму навчання, за напрямком економія, на безкоштовній основі, на період з 01.10.2025 року до 30.09.2028 року, що підтверджується довідками університету від 19 лютого 2026 року (а.с. 9) та від 14.07.2026 року (а.с. 66).
Згідно фіскальних чеків, виданих студентським гуртожитком №3 Сільськогосподарського університету ім. Гугона Коллонтая в Краковіубачається, що ОСОБА_3 щомісяця сплачує по 550 польських злотих за проживання, користується міським транспортом, що підтверджується квитками для проїзду, купляє продукти харчування, що підтверджується чеками (а.с. 70-73, 74-83, 84-92). 
Батько позивачки ОСОБА_3 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте як стверджує позивачка він в добровільному порядку надає їй матеріальну допомогу в міру своїх фінансових можливостей (а.с. 62, 63).
Мати позивачки ОСОБА_2 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48-49).
За інформацією Головного управління Державної податкової інспекції у Хмельницькій області ОСОБА_2 за період з січня 2025 року по квітень 2026 року отримувала соціальні виплати в розмірі 860,00 грн. щомісячно та «інші доходи» АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсалбанк» (а.с.33-37). 
Отримання доходів відповідачкою підтверджується і довідкою за формою ОK-5 (а.с. 50-52). 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2026 року ОСОБА_2 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку відповідачка отримала за договором купівлі-продажу від 05.07.2023 року (а.с. 60-61).
Згідно медичної довідки від 21.07.2026 року малолітня донька відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує домашнього догляду, строк дії довідки до 24.01.2027 року (а.с.95).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). 
За правилами статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (Постанова ВС від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що навчається на денній формі навчання, не має змоги працювати, не має інших джерел доходів і потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку обох батьків. Грошове забезпечення позивачки здійснює вона та її батько ОСОБА_3 , який має на утриманні двох малолітніх дітей. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 навчається в Сільськогосподарському (Аграрному) університеті ім. Гугона Коллонтая в м. Кракові, Республіки Польща, прийнята на денну форму навчання, за напрямком економія, на безкоштовній основі, період навчання з 01.10.2025 року до 30.09.2028 року.
Відповідачка не покриває частини витрат необхідних для навчання позивачки. Разом з тим, обов`язок по утриманню повнолітньої доньки в період її навчання не може бути покладений виключно на батька дитини.
Суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка не має можливості сплачувати аліменти на дитину, яка прожовжує навчання, оскільки є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, має у власності нерухоме майно, яке придбала у 2023 році. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідачка спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. 
Судом враховується та обставина, що позивачка, як повнолітня особа, повинна вживати заходи для свого власного забезпечення, втім, навчання за кордоном на денній формі навчання позбавляє її такої можливості.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, вимоги позивачки про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і тому підлягають до задоволення.
При визначенні розміру аліментів, які слід стягнути з відповідачки, суд враховує необхідність придбання продуктів харчування, одягу, предметів і речей для навчання позивачки, оплату за її проживання у гуртожитку. Разом з тим, суд враховує, що відповідачка має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також суд бере до уваги, що малолітня донька відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує домашнього догляду, втім зазначає, що дані обставини не є безумовною підставою для відмови у позові про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 
Тому суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання позивачки у Сільськогосподарському університеті ім. Гугона Коллонтая в Кракові, Республіки Польща з 01 жовтня 2025 року по 30 вересня 2028 року.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При зверненні до суду позивачка у позовній заяві просила стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. В подальшому збільшила ці витрати, у відповіді на відзив про додаткову оплату адвокату 3000,00 грн. 
На підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суду надано: договір – доручення з додатком № 1 про надання правової допомоги №05 від 24 лютого 2026 року; акти виконаних робіт №1 від 25 лютого 2026 року на суму 6000,00 грн. та №2 від 14 липня 2026 року на 3000,00 грн.; платіжні інструкціі про сплату ОСОБА_1 6000 грн. та 3000 грн. за юридичні послуги згідно договору (а.с.11-14, 31,92).
Відповідачка проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечувала, вважає зазначену вимогу необґрунтованою, оскільки дана справа є нескладною, не потребує значного обсягу доказування. 
Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність (постанова ВП ВС від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачкою суд, враховуючи складність справи, суть спору, пропорційність витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, вважає достатнім розміром стягнення з відповідачки на користь позивачки витрат на професійну правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. з заявлених до стягнення 9 000,00 грн.
Відповідно до статті 133 ЦПК до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.
Згідно з частиною 7 статті 139 ЦПК розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Позивачкою як при зверненні до суду з відповідним позовом, так і в процесі судового розгляду до матеріалів справи надано перекладені українською мовою офіційні документи, переклад яких засвідчено перекладачем. Фактично понесені позивачкою витрати на переклад документів складають 4050,00 грн., що підтверджується товарним чеком (а.с.59). 
За таких обставин суд дійшов висновку про доведеність цих витрат та їх відшкодування позивачці за рахунок відповідачки.
Зважаючи на положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір у сумі 1331 грн. 20 коп., оскільки позивачка, при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідачки підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання – задовольнити частково.
Стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання у Сільськогосподарському університеті ім. Гугона Коллонтая в м. Кракові, Республіки Польща, починаючи з 25 лютого 2026 року і до 30 вересня 2028 року, чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку – у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу та 4050 (чотирі тисячі пятдесят) грн. витрат за послуги перекладача. 
Стягнути зі ОСОБА_2 у дохід держави 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 коп. судового збору.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Судове рішення складено 04 серпня 2026 року.

Головуюча суддя