Справа № 446/655/25 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І. 
Провадження № 22-ц/811/3789/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря:Іванової О.О. 
з участю: ОСОБА_1 та його представника Білик Р.О. , ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , 
представника Сихівської районної адміністрації Львівської 
міської ради Кравчук Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Білик Романни Олегівни на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2025 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 липня 2009 року. У шлюбі в них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалося і 20 грудня 2018 року шлюб між ними був розірваний.
З моменту розірвання шлюбу вони проживають окремо, син залишився проживати разом з нею.
Після розірвання шлюбу батько (відповідач) не намагався бачитись з дитиною не приймав участі у його вихованні. Одразу після розірвання шлюбу відповідач бачився із сином, однак, вже через пів року спілкування з батьком, син у віці трьох років сам не захотів їхати до батька. 
Відповідач одружився, створив нову сім`ю та з цього часу не намагався вийти на контакт з нею чи сином. Крім цього, не цікавився життям сина, не допомагав матеріально. Більше п`яти років батько проявляє повну байдужість до дитини, не бажав бачитись із дитиною, до органів опіки і піклування з заявою про встановлення годин побачень з дитиною не звертався.
Вона зареєструвала шлюб вдруге, функцію батька відносно дитини ОСОБА_5 виконує вітчим ОСОБА_6 , якого ОСОБА_7 вважає своїм батьком. ОСОБА_1 проявив повну байдужість до виконання батьківських обов`язків, відтак позивачка вважала, що відповідач не має більше бажання змінити свого ставлення до сина.
З врахуванням зазначених обставин ОСОБА_3 просила суд позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.1-6).
У квітні 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Білик Р.О. поданий зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною.
Зустрічну позовну заяву мотивувала тим, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 залишився проживати із матір`ю. З моменту розлучення у позивача з відповідачкою почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні дитини та побачень із сином. Всі спроби позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджала йому бачитись з дитиною, не бажала його присутності та штучно створювала такі обставини, через які позивач не міг нормально зустрічатися з дитиною.
Протягом року часу після розлучення ОСОБА_1 неодноразово брав сина до себе, спілкувався та проводив час з ним, що підтверджується перепискою з мережі вайбер та спільними фото зроблені під час спілкування. 
В подальшому колишня дружина разом з їхньою спільною дитиною переїхала жити в м.Львів та почала чинити перешкоди у їхньому спілкуванні, ОСОБА_1 неодноразово намагався побачитись із сином на що ОСОБА_3 відповідала, що дитина не хоче з ним бачитися.
ОСОБА_1 телефонував до ОСОБА_3 , щоб поспілкуватися із сином, привітати з днем народження, але вона не відповідала, намагався передати подарунки сину, проте позивачка не йшла на контакт. Неодноразово ОСОБА_1 передавав подарунки синові через його хресного батька. 09 жовтня 2021 року на п`ятиріччя Віктора, позивач за зустрічним позовом зателефонував до відповідачки та повідомив, що приїде, привітати сина та подарувати йому подарунок, на що відповідачка відповіла, що влаштує скандал на очах у свідків та викличе поліцію. ОСОБА_1 , як батько переживав за моральний та психологічний стан сина, тому не хотів створювати конфлікти в присутності дитини. 
У 2022 році ОСОБА_3 сама вийшла на контакт із ОСОБА_1 , оскільки останній потрібно було зняти сина із реєстрації за місцем проживання батька та зареєструвати його за своїм місцем проживання. Під час спілкування щодо перереєстрації місця проживання сина, ОСОБА_3 надіслала батькові фото дитини та повідомила, що змінить своє ставлення до колишнього чоловіка та дозволить спілкуватися із сином, проте в подальшому перестала відповідати на його повідомлення та дзвінки. Звернення ОСОБА_3 до Кам`янка-Бузького районного суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 свідчить про небажання матері на спілкування батька з сином та його виховання. 
З врахуванням зазначених обставин представник ОСОБА_1 просила:
зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вільному спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
Визначити такі способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 :
- спільне часопроведення у перші та треті вихідні щомісяця з 17.00 год. п`ятниці по 18.00 год. неділі з можливістю відвідування дитини місця проживання позивача, без присутності його матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши місцем передачі дитини адресу проживання відповідачки: АДРЕСА_1 ;
- один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері за місцем проживання батька;
- святкові дні, релігійні свята, шкільні канікули та дні народження в рівних частинах з матір`ю. 
- необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо). (т.1 а.с.35-37).
Оскаржуваним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - відмовлено повністю.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат - Білик Романна Олегівна.
В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_1 з самого народження дбав про власного сина і приділяв йому увагу за кожної можливості.
Навіть після розірвання шлюбу і неприязного відношення позивачки до ОСОБА_1 він неодноразово брав сина до себе, спілкувався та проводив час з ним.
В подальшому ОСОБА_3 разом із спільною дитиною переїхала жити в м. Львів та почала чинити перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_1 .
ЇЇ довіритель неодноразово телефонував до позивачки за первісним позовом, щоб поспілкуватися з сином, передавав подарунки через хресного батька.
Коли 09 жовтня 2021 року ОСОБА_1 хотів приїхати на день народження до сина, то ОСОБА_3 відповіла, що спричинить скандал та викличе поліцію, тому батько дитини не хотів скандалу в присутності дитини.
ОСОБА_1 ніколи не відмовлявся від матеріального утримання дитини, натомість ОСОБА_3 не давала йому такої можливості.
Крім того, у листопаді 2019 року її довіритель передав відповідачці за зустрічним позовом 400 доларів США на стоматологічні процедури їхнього сина ОСОБА_5 .
При зустрічі у 2022 році ОСОБА_1 намагався надати матеріальну допомогу дитини, однак мати дитини категорично відмовилася її приймати.
Апелянт вважає безпідставною позовну вимогу щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки ОСОБА_3 не довела, що його поведінка, щодо дитини зумовлена саме небажанням брати участь у вихованні сина, відтак відсутній факт саме ухилення від виконання відповідачем своїх обов`язків. Також ОСОБА_3 не довела, що поведінка ОСОБА_1 щодо дитини зможе змінитися, і що до нього слід застосувати крайній засіб, яким є позбавлення його батьківських прав.
Не погоджується ОСОБА_1 з висновком органу опіки та піклування, оскільки він, на його думку, недостатньо обґрунтований та суперечить інтересам дитини. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - Білик Р.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 , представника Сихівської районного адміністрації Львівської міської ради Кравчук Л.І на її заперечення, заслухавши в присутності психолога ОСОБА_8 думку малолітнього ОСОБА_5 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як правильно встановлено судом першої інстанції згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 12 жовтня 2016р. Львівським міським відділом державної реєстрацйії актів цивільного стану Головного теритьоріального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батько зазначено - ОСОБА_1 , в графі мати - ОСОБА_9 /а.с.15/.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 грудня 2018 по справі №446/1608/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було розірвано /а.с.12-14/.
Згідно характеристики вихованця Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №134 Львівської міської ради ОСОБА_5 №17 від 17 березня 2025р. вбачається те, що ОСОБА_5 був зарахований в ЗДО №134 07 вересня 2021р. за час перебування в садку зарекомендував себе як здібна, розумна дитина, відвідував гуртки де показував гарні результати. Мати ОСОБА_3 виховувала сина з правильними орієнтирами, брала активну участь у житті групи. Теперішній чоловік ОСОБА_6 брав активну участь у вихованні дитини, допомагав з адаптацією до нового освітнього середовища, дбав про ОСОБА_7 , оберігав та був опорою для дитини. Батько ОСОБА_1 на той момент з сім`єю не проживав, участі у вихованні дитини не брав із дитиною не спілкувався. Розмов від дитини про те, що він бачиться з батьком не було /а.с.16/.
Згідно довідки № 01-19/158 від 18 березня 2025р. виданою директором середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №48 м. Львова, ОСОБА_5 дійсно у 2024/2025 навчається у 2-А класі середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №48 м. Львова /а.с.17/.
Згідно характеристики посвідченої класним керівником ОСОБА_11 та директором школи ОСОБА_12 видно те, що дитина за час навчання зарекомендував себе як здібний і старанний учень. Дуже дружня, добра дитина, має друзів серед однолдітків. Бере активну участь у позакласній роботі, а саме відвідує гуртки з інформаційних технологій та англійської мови. Мати ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_6 беруть активну участь ужитті дитини, приділяють належну увагу вихованню. Приводять та забирають дитину зі школи, присутні на бітьківських зборах, допомагають при підготовці з домашнім завданням. Батько ОСОБА_1 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні участі не бере, на зв`язок з класним керівником ніколи не виходив /а.с.18/.
Відповідно до характеристики керівника гуртка "Speaking Club" ОСОБА_13 . ОСОБА_5 відвідує гурток з 23 вересня 2024р., за час навчання зарекомендував себе як відповідальний, старанний та здібний учень. Мати ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_6 беруть активну участь у вихованні дитини, допомагають при підготовці домашнього завдання. Також мати щомісячно вчасно без затримок здійснює оплату за гурток. Батько ОСОБА_1 у вихованні участі не бере, на зв`язок з класним керівником ніколи не виходив /а.с.19/.
Як видно з довідки ТзОВ «Пародент Плюс» ОСОБА_5 розпочав лікування з 07 листопада 2019р. і продовжує по теперішній час, візити здійснює у супроводі мами ОСОБА_3 /а.с.20/.
Згідно відповіді КНП «2-а міська поліклініка м. Львова» №218 від 20 березня 2025р. вбачається те, що мамою ОСОБА_3 укладено декларацію в інтересах дитини ОСОБА_5 з лікарем - педіатром. Мати з дитиною періодично звертається з приводу гострих респіраторних захворювань та клініко-лабораторних обстежень. Мати виконує рекомендації лікаря, цікавиться здоров`я і розвитком дитини /а.с.21/.
Згідно акту фактичного проживання №09 від 17.03.2025 складеного головою правління ОСББ «Леви Міста» ОСОБА_6 зареєстований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 без реєстрації в складі сім`ї проживають: дружина - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_14 /а.с.22/.
Відповідно до характеристики з місця проживання складеного головою правління ОСББ «Леви Міста» ОСОБА_15 . ОСОБА_5 є спокійною дитиною, врівноваженою, не конфліктною та здібною дитиною. У подвір`ї налагодив товариські відносини з однолітками. Дитина доглянута, має забезпечені батьками задовільні побутові умови. Проживає з сім`єю: мати - ОСОБА_3 , чоловік матері - ОСОБА_6 , брат - ОСОБА_14 . Мати ОСОБА_3 , скарг та нарікань від сусідів не має, громадський порядок та правила проживання не порушувала. ОСОБА_6 скарг та нарікань від сусідів не має, громадський порядок та правила проживання не порушував. Бере активну участь у вихованні ОСОБА_7 , дбає, оберігає дитину. Проводить вільний час з дитиною, водить дитину у навчальні заклади. Батько ОСОБА_1 у будинку не проживаєх, голові та правлінню ОСББ не відомий /а.с.23/.
Відповідно до заяви - пояснень ОСОБА_16 було повідомлено про те, що знайомий з відповідачем з 2015 року, був свідком його активної участі у вихованні сина ОСОБА_7 , дбав про нього, допомагав по догляду,забезпечував дитину всім необхідним. Після розірвання шлюбу з позивачкою ставлення до сина не змінив, більше того всіма можливими способами намагався брати участь у житті дитини, однак ОСОБА_3 не дозволяла йому бачити ОСОБА_7 .
Згідно заяви ОСОБА_17 , яка є мамою однокласника ОСОБА_5 вбачається те, що протягом чотирьох років батько ОСОБА_1 з сином не спілкується, у вихованні дитини участі не бере, на батьківські збори не з`являється /а.с. 102/.
Відповідно до заяви ОСОБА_18 , яка є сусідкою з місця проживання ОСОБА_3 також діти навчаються разом, видно те, що ОСОБА_1 дитину не навідує за місцем фактичного проживання, на батьківських зборах та позакласних заходах рідного батька ніколи не бачила /а.с.105/.
Сусід ОСОБА_19 своєю заявою від 17 березня 2025р. підвердив те, що протягом чотирьох років ОСОБА_1 до сина не приходить, не відвідує за місцем проживання. На жодному святкуванні Дня Народження ОСОБА_7 батько присутній не був /а.с.140/.
Мама друга та однокласника ОСОБА_5 своєю заявою, засвідчила те, що протягом двох років ОСОБА_1 із дитиною не спілкується, у вихованні участі не бере, на батьківські збори не з`являється. Поряд з дитиною рідного батька ОСОБА_1 ніколи не бачила. Мати ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_6 беруть активну участь у житті дитини /а.с.144/.
27 березня 2025р. у АДРЕСА_4 членами комісії проведено обстеження умов проживання за яким складено акт обвтеження умов проживання від 27 березня 2025 за яким видно, що для дитини створені належні умови проживання. За цією адресою проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_5 . У цьому документі також зазначено те, що зі слів матері дитини ОСОБА_5 рідний батько ОСОБА_1 участі у вихованні дитини не бере, матеріально не забезпечує, останній раз надавав кошти на дитину у віці трьох років, на даний час з дитиною не спілкується /а.с.125/.
Орган опіки і піклування Сихівської районної адміністрації надав висновок від 25 червня 2025р. №26001-вих-92434 в якому зазначив на доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки батько тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою до самостійного життя,не забезпечує належного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, а про встановлення йому способу участі у спілкуванні та вихованні дитини звернувся лише після того як було ініційовано питання щодо позбавлення його батьківських прав. Тому орган опіки і піклування Сихівської районної адіміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про встановленні йому порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини - відмовити /а.с.165-166/.
Згідно висновку за даними психологічного дослідження ОСОБА_5 від 21 травня 2025 року виданого практичним психологом ОСОБА_20 видно те, що на даному етапі підстав для знайомства батька ОСОБА_1 та сина ОСОБА_5 немає, оскільки така психотравмуюча ситуація зустрічі на фоні небажання дитини, негативного ставлення до біологічного батька підвищує ризики дестабілізації емоційної сфери та формування невротичних тенденцій розвитку особистості ОСОБА_7 . 
На питання про свого біологічного батька ОСОБА_1 . ОСОБА_7 зреагував вираженою емоційною реакцією засмучення, намагаючись прикрити очі рукою., зі слів ОСОБА_7 збіологічним батьком він не знайомий, його не пам`ятає та не має бажання його бачити. На питання «Чому не бажає бачити?» він відповів, що має тата, вважає татом ОСОБА_6 подальші питання, які стосувались рідного батька той мовчки уникав /а.с.172-179/.
Позивачка ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції зазначала, що відповідач, свідомо самоусунувся від присутності його як батька у житті сина ОСОБА_7 та ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина на протягом тривалого часу, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Натомість жодних перешкод відповідачу у спілкуванні із сином нею вчинено не було, відтак зустрічний позов є безпідставним.
Також ОСОБА_3 звертала увагу на те, що відповідач з 2018 року почав проявляти свою байдужість до сина. Вона сама зверталася до ОСОБА_1 щоб той хоч інколи забирав дитину до себе. Дитина тоді потребувала батька.
Після двох зустрічей батько перестав цікавитися життям своєї малолітньої дитини і пропав.
Їй боляче було дивитися як ще зовсім малий ОСОБА_5 шукав тата і просив всіх хто приходив до них з чоловіків, щоб вони були його татом.
На даний час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , який повністю замінив йому біологічного батька, у них є спільна дитина ОСОБА_21 і вони всі проживають разом як одна сім`я.
Відповідач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він має намір та бажання спілкуватись з сином, брати активну участь у вихованні дитини та готовий докласти максимум зусиль, щоб налагодити контакт з сином, через що ним подано зустрічну позовну заяву. У нього також є своя сім`я і двоє дітей від другого шлюбу.
Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, з підстав неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків та усунення перешкод у спілкуванні із дитиною.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що "ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками".
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до усталеної судової практики позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Подібні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 13 липня 2026 року у справі №366/2047/18.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначив, що він не спілкується із сином оскільки у нього неприязні відносини із позивачкою ОСОБА_3 , яка на його думку перешкоджає його участі в вихованні сина, а також, зазначає, що він бажає і готовий стати батьком для дитини.
В ході розгляду справи судом не встановлено, а відповідачем ОСОБА_1 не доведено того, що позивачка ОСОБА_3 чинила будь які перешкоди у спілкуванні чи участі у житті їх спільного сина - ОСОБА_22 .
Подаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 вказував, на те, що після розірвання шлюбу у нього з позивачкою ОСОБА_3 почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні дитини та побачень з сином Всі спроби позивача мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка (за зустрічним позовом) перешкоджає йому бачитись з дитиною, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які позивач не може нормально зустрічатися з дитиною.
Однак, такі пояснення спростовуються вищезазначеними численними письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.16, 18, 19, 21, 22, 23,102,105,110,117-118, 125,165-166) які свідчать про те, що ОСОБА_1 на бере участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , з того часу як останній став відвідувати ясла - садок у м. Львові (з вересня 2021 року) по даний час.
Окремо колегія суддів звертає увагу на висновок психологічного обстеження ОСОБА_5 , 2016 року народження від 21 травня 2025 року (т.1 а.с.173-179) та вільні пояснення ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції 16 липня 2026 року, коли судом була заслухана його думка про участь батьків у його вихованні.
У висновку практичного психолога ОСОБА_20 зазначено, «В процесі психологічного обстеження дитини спостерігається виражене позитивне ставлення та прихильність до власної матері ОСОБА_3 , які проявляються в позитивних емоційних реакціях та невимушеному фізичному контакті: дитина посміхається, наявний зоровий контакт, вільно звертається з питаннями або в очікуванні відповідей, простягає свої руки для контакту.
Наявне виражене позитивне ставлення до вітчима ОСОБА_6 . Наприклад, при аналізі процесу та продуктів образотворчої діяльності за проектною методикою «Малюнок сім`ї» графічний образ вітчима ОСОБА_6 був намальований першим та відрізняється великим розміром, що може свідчити про його емоційну значущість та авторитет дитини. Наприклад, коли ОСОБА_7 по завданню намалював графічний образ людини, йому було задане запитання « ОСОБА_23 це намальований», на що ОСОБА_7 відповів тато ОСОБА_24 . Така відповідь до намальованого образу свідчить про прихильність ОСОБА_7 до власного вітчима, до якого звертається «тато».
На делікатне запитання про свого біологічного батька ОСОБА_1 з приводу написання його «по-батькові» ОСОБА_7 відреагував вираженою емоційною реакцією засмучення, намагаючись прикрити очі рукою, тому що на них виступали сльози.
Із слів ОСОБА_7 , з біологічним батьком він не знайомий, його не пам`ятає та немає бажання його бачити. На запитання «Чому не бажає його бачити», він відповів «У мене є тато». Подальші запитання, що торкалися біологічного батька ОСОБА_1 , ОСОБА_7 мовчки уникав…»
Вказані висновки повністю узгоджуються із поясненнями малолітнього ОСОБА_5 даних в суді апеляційної інстанції, який на запитання суду «З ким ти прийшов сюди?», він ствердно відповів «з татом ОСОБА_25 ». Дитина вільно спілкувалася із судом на теми навчання, спорту та відпочину. Однак, коли мова зайшла про біологічного батька ОСОБА_1 , дитина засмутилася, прикрила очі, з яких виступали сльози і вже не хотіла розмовляти. 
Така поведінка малолітнього ОСОБА_5 свідчить про те, що у нього склався стійкий психоемоційний контакт з вітчимом ОСОБА_6 і дитина відчуває себе щасливою вже у новій для нього сім`ї, з татом, мамою та молодшим братом, а психоемоційний контакт з ОСОБА_1 втрачено.
Таким чином, відповідач за первісним позовом не надав суду доказів вжиття ним активних дій з метою захисту своїх прав та дотримання ним обов`язків щодо участі у житті, вихованні дитини, зокрема, не надано ані суду доказів звернення до органу опіки та піклування з метою врегулювання спору щодо визначення способу та порядку участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього разом з матір`ю. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною лише після того коли була подана заява про позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_1 , до цього відповідач ніяких дій щодо розв`язання спору не вчинив.
Отже, ОСОБА_1 не довів наявність у нього об`єктивних, незалежних від нього, перешкод для спілкування з дитиною, а також факт вжиття ним активних дій з метою захисту його, як він стверджує, порушених батьківських прав, з урахуванням особистих пояснень відповідача про те, що він бажає і готовий стати батьком для дитини, а отже, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні, а тому така пасивна поведінка ОСОБА_1 з урахуванням недоведення того, що вона зумовлена будь-якими діями матері чи об`єктивними, незалежними від нього причинами, свідчить про його свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
При прийнятті рішення судом першої інстанції враховано те, що відсутність батька - відповідача ОСОБА_1 у житті свого сина на протязі шести років є визначальним для ОСОБА_22 враховуючи його загальний вік. Більше того, у малолітнього ОСОБА_7 склались міцні соціальні зв`язки із його вітчимом, якого він вважає своїм батьком.
Судом відзначено також те, що відповідач ОСОБА_1 лише після подання позову до суду про позбавлення батьківських прав виявив бажання бачитись із сином та звернувся до суду із зустрічним позовом. В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 так і не змін пояснити суду свою пасивну позицію щодо участі у житті свого сина.
Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції діючи в найкращих інтересах дитини дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав за сукупності обставин, які свідчать про відсутність будь-якої участі батька у житті дитини, духовне виховання дитини, спілкування з нею тощо.
Дійшовши висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 суд також дійшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог зустрічного позову відсутні у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 прав позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як батька, щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.
Колегія суддів погоджується з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Водночас, приймаючи таке рішення суд враховує встановлені фактичні обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини, обрання пасивної участі у житті дитини (тривала бездіяльність батька), перекладання власного обов`язку з виховання сина, і власна, ніким не нав`язана думка дитини, хто є її батьком на даний час.
Обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку, а не очікування звернення дитини до одного із батьків з проханням взяти участь у її вихованні.
У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 753/11009/19 (№ 753/21770/14) (провадження № 61-1903св20) зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд зазначив, що "потрібно враховувати, що правовий висновок (правова позиція) - це тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, що є обов`язковим для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших судових справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних правових відносин між іншими особами. Таке тлумачення має на меті на підставі загальних засад права здійснити конкретизацію змісту певної норми права шляхом уточнення такого змісту (як звужувального, так і розширювального характеру), визначення сфери її застосування, співвідношення з іншими нормами права у їх системному взаємозв`язку та взаємодії, а так само шляхом застосування інших методів тлумачення, що дозволяють судові визначити дійсний зміст певного запровадженого правила поведінки, а так само й визначення застосування такої норми права за аналогією до інших відносин тощо".
У постанові від 10.11.2021 справа № 390/1418/17, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, враховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком/матір`ю, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин.
Верховний Суд наголошує, що зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, а тому покладення на дитину обов`язку з прийняття рішення щодо спілкування між ними свідчить про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав.
У разі наявності перешкод у спілкуванні з дитиною батько має застосовувати усі можливі заходи захисту своїх прав та прав своєї дитини, зокрема, шляхом своєчасного звернення до органу опіки та піклування, а також до суду.
Саме поведінка відповідача, яка полягала у тривалій бездіяльності, призвела до настання для нього негативних наслідків - позбавлення батьківських прав.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення також враховано ставлення дитини до відповідача за первісним позовом, зокрема її небажання спілкуватись із рідним батьком на даний час, а також те, що будь яка інформація щодо нього травмує дитину, що переконливо продемонстровано нею в суді апеляційної інстанції.
Тому, з урахуванням викладеного, діючи в найкращих інтересах дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами відповідача як батька, суд дійшов обґрунтованого за змістом і суттю висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є підставними і такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, на переконання суду, позбавлення батьківських прав відповідача не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Білик Романни Олегівни - залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.