РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року
місто Чернігів

Справа №751/633/26
Провадження №2/751/1161/26

Новозаводський районний суд міста Чернігова
у складі: головуючого судді Ченцової С.М.
секретар судового засідання Барбаш М.В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі: держава України в особі Державної казначейської служби України, Івано-Франківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, 
представник позивача – Попсуйко Леонід Адамович 
представник відповідача, Державної казначейської служби України- Мойсеєнко Яна Сергіївна
представники відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури- Ляшенко О.В., Рибалко Н.В.
представник відповідача, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області – Повх Владислав Ігорович
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
Представник позивача, адвокат Попсуйко Л.А. звернувся до суду, в інтересах ОСОБА_1 , із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про стягнення з Державного бюджету України, у рахунок відшкодування моральної шкоди, 264431 гривні.
Вимоги обґрунтовує тим, що 28.03.2023 року працівниками СУ ГУНП в Івано - Франківській області, до внесення відомостей до ЄРДР, було проведено обшуки в орендованій квартирі в м. Городенка Івано-Франківської області та в мікроавтобусі у волонтера ОСОБА_1 , де виявлено і вилучено 28 бойових патронів, 7,62 мм, тобто допущені грубі порушення КПК України.
ОСОБА_1 , будучи волонтером, 14 разів возив продукти, медикаменти, генератори та інше під м. Бахмут. Там військові кілька разів надавали йому патрони калібру 7,62 мм, які підходили до мисливського карабіна, на який у нього був дозвіл, для особистого захисту та безпеки як волонтера.
Такі дії призвели до грубого порушення вимог ч.3 ст.214 КПК України, яка забороняє проведення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР. Як наслідок, це потягнуло за собою майже 3 роки неефективного слідства та судового розгляду, двічі незаконне засудження ОСОБА_1 , повного припинення у тяжкий час для країни його волонтерської діяльності.
06.07.2023 року ОСОБА_1 звертався до прокурора та слідчого з мотивованим клопотанням щодо закриття справи за відсутності складу кримінального правопорушення, але відповіді не отримав.
Крім того, в процесі досудового слідства допущені інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Все це, в черговий раз призвело до порушення прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_1 і таким чином вплинуло на справедливість судового розгляду в цілому.
Головне, що всі дії ОСОБА_1 були продиктовані наміром долучитися до збройного захисту країни, відсічі та стримуванню збройної агресії Російської Федерації. 
30.05.2023 року позивачу безпідставно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, накладено арешт на майно.
Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2024 року ОСОБА_1 безпідставно визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України.
Після скасування 22 квітня 2024 року незаконного вироку апеляційною інстанцією, вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2025 року ОСОБА_1 повторно безпідставно визнано винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення та призначено аналогічне покарання.
І тільки ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2025 року, за апеляційною скаргою захисника, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.12.2025 року дана ухвала Івано-Франківського апеляційного суду залишена без зміни, а касаційна скарга прокурора без задоволення.
Внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність і досудове слідство та прокуратури позивачу завдано моральної шкоди яка полягала у тому, що він змушений був із 30.05.2023 року по 17.12.2025 року захищатися від надуманого звинувачення, чим завдані негативні наслідки через хвилювання та нервові стреси, порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин із оточуючими. Так, після повідомлення позивача про підозру від нього пішла і не повернулась дружина, залишивши йому двох малолітніх дітей.
Таким чином, позивач незаконно перебував під слідством та судом з часу оголошення підозри, з 30.05.2023 року, до винесення постанови ВС України, 17.12.2025 року. 
За цей період часу, внаслідок незаконного порушення стосовно нього кримінального провадження, проведення розслідування, здійснення процесуального керівництва за розслідуванням злочину, якого не вчинював, незаконного повідомлення про підозру та підтримання в судах необґрунтованого обвинувачення, позивач дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків з оточуючими позивача людьми, очорнило та принизило в їх очах, поклало пляму на бездоганну до того репутацію, завдало душевні страждання, як йому, так і всім членам родини, в тому числі малолітнім дітям. Багато знайомих змінило своє відношення до позивача в гіршу сторону.
12.02.2026 року Державна казначейська служба Україна подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити (а.с.119-126).
Заперечення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 пред`явив цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних рішень та дій органами, що здійснюють досудове розслідування і прокуратури. При цьому, разом з Івано-Франківською обласною прокуратурою, Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області залучив в якості відповідача Казначейство, яке згідно з функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і немає фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскільки Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, не вступало з ним у правовідносини, тому не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачу діями інших державних органів. Вважають, що позивач помилково визначив Казначейство відповідачем у справі, оскільки Казначейство є органом, який здійснює списання коштів із державного бюджету за рішенням суду. 
Також, Казначейство вважає хибними доводи позивача, що він перебував під слідством та судом з часу оголошення підозри 30.05.2023 року до винесення 17.12.2025 року постанови Верховного Суду, тобто 30 місяців і 18 днів, оскільки 10.07.2025 року скасовано вирок та кримінальне провадження за ч. 1 ст. 263 КК України закрито, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. 
Звертають увагу суду на те, що позивач повинен обґрунтувати: чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру; за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду; з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вважає, що позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та стражданнями, які він нібито зазнав, адже доказів заподіяння моральної шкоди позивач не надав, а лише обмежився формальним цитуванням норм Закону.
17.02.2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості заявленого розміру відшкодування моральної шкоди. (а.с.162-166).
Заперечення обгрунтовані тим, що дії, спрямовані на запобігання та припинення кримінального правопорушення, що полягають у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) дій, зокрема обшуку, прямо передбачені нормами КПК України. Проведення обшуку як процесуальної дії саме по собі не свідчить про порушення прав позивача, якщо воно здійснене у порядку та спосіб, визначені кримінальним процесуальним законом.
Обставини того, що після повідомлення позивачу про підозру його дружина залишила сім`ю та не повернулася, залишивши йому двох малолітніх дітей є необґрунтованими, та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 
Зазначають, що позивачем не надано доказів того, що дії працівників поліції під час розслідування кримінальної справи стосовно нього були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральні страждання. Орган досудового розслідування, у межах своїх повноважень, уповноважений приймати рішення під час досудового розслідування, та не впливає на рішення суду чи прокуратури, а також не здійснює своїх повноважень під час розгляду справи у суді.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Отже, у період перебування під слідством чи судом особи має враховуватися фактичне обмеження особи, відштовхуючись від обставин справи. У даному випадку особа має право на відшкодуванню шкоди, за наявності інших визначених Законом умов, у зв`язку із незаконним засудженням та незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Окрім цього, відомостей про порушення поваги до честі та гідності позивача, під час виконання службових обов`язків працівниками поліції в Івано-Франківській області, прямо не зазначено. Шкода, заподіяна особі та майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. 
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка, без якихось додаткових факторів, стала причиною завдання шкоди. У випадку коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
17.02.2026 року прокуратура Чернігівської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, з підстав необґрунтованості позовних вимог у заявленому розмірі, та такими , що не відповідають фактичним обставинам справи. (а.с.176-184).
Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди в заявленому розмірі. 
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. 
ОСОБА_1 заявлено до стягнення моральну шкоду в розмірі 264431 грн, однак не надано достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння страждань у зазначеному розмірі.
ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факту погіршення якості його життя та завдання його здоров`ю негативних наслідків, не надано жодних медичних довідок чи будь-яких підтверджень візитів до закладів охорони здоров`я, а також що вони перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності.
Зазначено, що жодним рішенням компетентного органу дії органів досудового слідства та прокуратури в ході розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не визнавались протиправними чи незаконними.
При цьому позивачем неправильно визначено період перебування під судом та слідством. ОСОБА_1 ініційовано питання про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за період перебування під слідством і судом з 30.05.2023 (дата оголошення підозри) по 17.12.2025 (постанова Верховного Суду).
Такий підхід не відповідає вимогам чинного законодавства й судовій практиці Верховного Суду у справах даної категорії, адже розмір моральної шкоди необхідно визначати починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Оскільки ОСОБА_1 оголошено підозру 30.05.2023, строк перебування під судом та слідством необхідно обраховувати, починаючи саме з цієї дати.
Водночас ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2025 вирок суду у даній справі скасовано, кримінальне провадження закрито. Кінцевою датою визначення періоду завдання позивачу моральної шкоди є 10.07.2025 року. 

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 18.05.2026 року витребувано у Городенківському районному суді Івано-Франківської області матеріали кримінальної справи № 342/848/23. 
У підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в розмірі 219243 гривні, зазначивши що письмову заяву про зменшення позовних вимог надасть у судове засідання при судовому розгляді.
18.07.2026 року представник позивача подав до суду доповнення до позовної заяви, в яких зазначив, що при проведенні обшуку в орендованій квартирі, у цей день, біля 7 години ранку, слідчо-оперативна група у складі слідчого, 3-х оперативних працівників та 3-х спец призначенців, без будь-якої необхідності, пошкодивши дверні замки, виламавши двері, вдерлась у квартиру, де мирно спали ОСОБА_1 , дружина та двоє малолітніх дітей. Один із спецпризначенців, без всяких підстав, на очах дружини та малолітніх дітей, наніс удар сонному ОСОБА_1 , який уже сидів на дивані, прикладом автомата по голові, кинув на підлогу обличчям вниз. Разом з тим, нічого, що підтверджувало б вину ОСОБА_1 у будь-яких правопорушеннях, при незаконному обшуку, виявлено не було. Після обшуків у квартирі, потім у мікроавтобусі, ОСОБА_1 роздягненого, у кімнатних тапочках, без коштів, у холодну пору року, коли йшов сніг, було вивезено автомобілем за 60 км у м. Коломия, і там покинуто. Всі перераховані незаконні дії мають ознаки катування.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, з участю його представника, через стан здоров`я та складні сімейні обставини (а.с.193). 
Представник позивача ОСОБА_2 у вступному слові підтримав позовні вимоги в розмірі 219243 гривні, посилаючись на обставини викладені у позові та додаткових поясненнях. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 був волонтером, оскільки досудове розслідування та судовий розгляд тривав 3 роки, він не мав можливості займатись цією діяльністю. Моральна шкода полягає у тих переживанях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, та членів його сім`ї; у зв`язку з пошкодженням його майна, а саме при обшуку були виламані двері; неможливістю користуватися автобусом, який у нього забрали теж у день проведення обшуку. Також, моральна шкода полягає у приниженні його честі та гідності, у період розгляду кримінального провадження його покинула дружина, він втратив багатьох друзів. 
Представник відповідача Державної казначейської служби України просила відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтувавши це тим, що Казначейство не є належним відповідачем у цій справі. Також, представник не погоджується із розміром моральної шкоди, та звертає увагу на відсутність доказів на обґрунтування позовних вимог. 
Представник відповідача ГУНП в Чернігівській області зазначив, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 219243 гривні є необґрунтованою, та не доведеною належними та допустимими доказами. Просить відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов. 
Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Додатково пояснила, що відповідачем не заперечуються фактичні обставини. Але, вважає що позивачем не доведено належними доказами, що йому завдана шкода неправомірними діями, та відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою.
Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 28.07.2026 року оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 10.08.2026 року о 14 годині 00 хвилин. 

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно з постановою прокурора у кримінальному провадженні-прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури від 26.06.2023 року, матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 263 КК України виділено з кримінального провадження 
№12021090000000605 від 01.12.2021 року, датою реєстрації у витягу з ЄРДР зазначено 26.06.2023 року, відомості про виділення матеріалів досудового розслідування 01.04.2023 року внесено до ЄРДР за № 12023090000000374 
(к.п. т.1 а.с. 132-134) 
01.04.2023 року у кримінальному провадженні за №12023090000000164 до ЄРДР було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. (к.п.т.1 а.с.118).
Постановою прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури Петрів А. від 06.04.2023 року матеріали досудових розслідувань: № 12021090000000605 від 01.12.2021 року та №12023091150000164 від 01.04.2023 року об`єднано в одне провадження, з присвоєнням єдиного №12021090000000605 ( к.п.т.1 а.с.121-122).
Згідно з ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.03.2023 року, в рамках кримінального провадження №12021090000000605 від 01.12.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.4 ст.185, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч.3 ст. 201-2 КК України, 28.03.2023 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколів обшуку від 28.03.2023, в ході проведення обшуків у кримінальному провадженні №12021090000000605 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_1 та автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено і вилучено речі, які , згідно з постановою слідчого від 29.03.2023 року визнані речовими доказами. 
Ухвалою слідчого судді від 31.03.2023 року, на вилучені під час обшуків речі накладено арешт. 
30.05.2023 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у зберіганні та придбанні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України ( к.п. а.с. 235-237)
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.06.2023 року стосовно підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на строк до 27.07.2023 року (а.с.21).
14.07.2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12023090000000374 від 26.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України скеровано до суду. 
Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України (к.п.т.2 а.с.69-85).
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.04.2024 року апеляційну скаргу захисника задоволено частково. Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції (к.п. т.2 а.с.147-148).
Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік (к.п.т.3 а.с.106-120).
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2025 року задоволено апеляційну скаргу захисника - адвоката Попсуйка Л.А. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 . Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 263 КК України – скасовано. Кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_1 закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. (к.п.т.3 а.с.182-185зв.).
Постановою Верховного Суду від 17.12.2025 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2025 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора Петріва Андрія Ігоровича – без задоволення (к.п.т.4 а.с.48-57).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.
Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування, участь родичів загиблих та незалежність слідства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
За змістом ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Згідно з пунктом 1 статті 2 указаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Згідно зі статтею 3 указаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч.5-6 ст.4 вищезазначеного Закону).
Згідно з ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Верховний Суд у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21 (провадження № 61-947св22), від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22) зробив такі висновки: «Статтею 13 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодування немайнової (моральної) шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення».
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили.
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, двічі розглядалося судом першої інстанції, та двічі судом апеляційної інстанції. 
Остаточне рішення у справі ухвалено Івано-Франківським апеляційним судом 10.07.2025 року, відповідно до якого вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 263 КК України – скасовано. Кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_1 закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вказана ухвала апеляційного суду залишена без змін, згідно постанови Верховного Суду від 17.12.2025 року. 
Отже, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом із 30.05.2023 до 10.07.2025 , що загалом становить 25 місяців 11 днів. 
У постанові від 15 січня 2026 року у справі № 607/24623/24 (провадження № 61-13114св25) Верховний Суд зазначив, що Закон № 266/94-ВР є спеціальним законом і саме його норми регулюють порядок і умови визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення виплат за рішеннями суду у сумі 1 600 гривень не підлягає застосуванню під час вирішення спору.
Такий правовий висновок щодо неможливості застосування спеціальної розрахункової величини, визначеної Законом про Державний бюджет України, для обчислення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та органів досудового розслідування, узгоджується також із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22, від 12 лютого 2025 року у справі № 753/75/23, від 27 лютого 2025 року у справі № 161/20724/23, від 09 квітня 2025 року у справі № 757/1549/21, від 18 лютого 2026 у справі № 554/2052/22.
З урахуванням строку перебування позивача під слідством та судом і мінімального місячного розміру заробітної плати, встановленого на момент ухвалення судом рішення, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» 8647 гривень, мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 219243 гривні 29 копійок.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд враховує, що тривалість досудового слідства та розгляду кримінального провадження судами, які тривали понад два роки, призвело до виникнення у позивача стану тривалої невизначеності, необхідності відвідування органів досудового розслідування та суду, порушення звичного ритму життя та негативного впливу на ділову репутацію. Вказані обставини зумовили стан психічного напруження, постійної невизначеності та переживання. 
Захисник обвинуваченого, ОСОБА_2 неодноразово звертався із клопотаннями щодо закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, але вказане клопотання не було вирішено по суті. 
Наведені обставини свідчать про відсутність контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні. 
Внаслідок неефективного досудового розслідування, неодноразового визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163 КК України, позивач змушений був докладати додаткових зусиль, щоб довести відсутність у своїх діях складу кримінального правопорушення, що безумовним чином призвело до завдання йому моральної шкоди. 
При цьому судом враховано, що за дії та бездіяльність державних органів відповідальність покладається саме на державу, а не безпосередньо на орган, що допустив порушення. 
Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц).
У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно зі статями 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з державного бюджету України.
Враховуючи викладене вище, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у розмірі 219243 гривні 29 копійок.
Керуючись статтями 255, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в 
Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 219243 гривні 29 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 20 серпня 2026 року. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Державна казначейська служба України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 37567646)
Відповідача: Івано-Франківська обласна прокуратура (місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76604, ЄДРПОУ 03530483) 
Відповідач: Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області (місцезнаходження за адресою: вул. Академіка Сахарова, 15 м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 40108798)

Суддя С.М.Ченцова