ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8237/26 | Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І.
Провадження № 33/817/442/26 | Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.5 ст. 126 КУпАП |

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Бойка В.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року,
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Суд мотивував своє рішення тим, що в суді не здобуто достатньої кількості доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, тому закрив за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Однак, повважав, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, тому зобов`язав уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат Бойко В.О. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року в частині зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України - скасувати, поновити строк для подання апеляційної скарги. 
Посилається на те, що суд, ухвалюючи постанову в частині зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, вийшов за межі повноважень, наданих йому Кодексом України про адміністративні правопорушення та фактично вирішив питання, яке не є предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Зазначає, що предметом судового розгляду у даній справі було встановлення наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та вирішення питання щодо застосування адміністративного стягнення. 
Посилається на те, що питання наявності ознак кримінального правопорушення, початку досудового розслідування, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення інших процесуальних дій регулюються виключно нормами Кримінального процесуального кодексу України та не належать до компетенції суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Звертає увагу, що відповідно до статті 214 КПК України обов`язок щодо внесення відомостей до ЄРДР покладається на слідчого, дізнавача або прокурора за наявності визначених законом підстав. При цьому питання виконання вимог статті 214 КПК України вирішуються у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, а контроль за їх виконанням здійснюється слідчим суддею у випадках та в порядку, визначених КПК України. 
Вказує, що КУпАП не містить норм, які б наділяли суд повноваженнями зобов`язувати органи прокуратури чи органи досудового розслідування вносити відомості до ЄРДР або вчиняти будь-які процесуальні дії, передбачені статтею 214 КПК України.
Звертає увагу, що судом фактично наперед встановлено наявність у діях ОСОБА_1 ознак злочину, передбаченого ст. 382 КК України, хоча це питання належить до виключної компетенції органу досудового розслідування та суду в кримінальному провадженні. При цьому суд не мав процесуальної можливості досліджувати всі обставини, необхідні для висновку про наявність складу злочину (зокрема, суб”єктивну сторону, умисел, факт невиконання саме судового рішення тощо), тому такий висновок виходить за межі предмета доказування у справі про адміністративне правопорушення.
Апелянт вважає, що судом було порушено вимоги процесуального закону щодо меж судового розгляду та компетенції суду, у зв”язку з чим постанова в частині зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, є незаконною. 
Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки постанову від 17.06.2026 року в день її складання не було вручено ОСОБА_1 , а з текстом постанови сторона захисту ознайомилась 26.06.2026 (дата надходження постанови в підсистемі “Електронний суд”), що є поважною причиною пропущення строку подачі апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та адвокат Бойко В.О. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи, що відповідно до ст. 294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду. 

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП підтверджується перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами, апелянтом не оспорюється, тому не підлягає перегляду апеляційним судом.

Водночас, суд, зобов`язуючи уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, вийшов за межі повноважень, наданих йому Кодексом України про адміністративні правопорушення та вирішив питання, яке не є предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, закон розділяє повноваження органів, які складають протоколи (поліція) та органів, які розглядають справи (суд). 
Зокрема, відповідно до Кодексу про адміністративні правопорушення, суддя має право лише розглянути протокол, який йому надіслала поліція, і винести одне з рішень, передбачених ст. 284 КУпАП, а саме: накласти стягнення, застосувати заходи впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, закрити справу. 
Стаття 253 КУпАП дозволяє закрити справу та передати матеріали слідству, але вона застосовується на етапі, коли ознаки злочину виявлено під час розгляду. Проте у справах за ст. 126 КУпАП суд не вправі самостійно «перекваліфіковувати» адміністративний проступок у кримінальний злочин (наприклад, у ст. 382 КК України — невиконання рішення суду), якщо поліція вже чітко визначила це як адміністративне порушення і склала протокол. 
Слід зазначити, що особа, відносно якого складено адміністративний протокол, викликаний до суду захищатися від адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а суд, закриваючи справу з підстав недоведення вчинення адміністративного правопорушення і одночасно направляє прокурору, фактично визнає наявність у діях особи ознак злочину, що невправі цього робити в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки це порушує презумпцію невинуватості особи.
Оскільки кримінальне провадження в ЄРДР на момент розгляду справи в суді першої інстанції не було відкрите, суд не мав права ініціювати його в такий спосіб.
У даній справі, у випадку, якщо б поліція вважала, що водій вчинив злочин (умисно невиконав попереднє рішення суду про позбавлення прав), тоді мала одразу вносити відомості в ЄРДР. Проте, склавши протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП, поліція сама визначила характер правопорушення як адміністративний, тому, суд не може діяти всупереч позиції органу, який склав протокол.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову суду першої інстанції слід змінити та виключити з її мотивувальної та резолютивної частини вказівку про зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката Бойка В.О. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 - змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови суду вказівку про зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора вжити заходів, визначених ст. 214 КПК України щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя