ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 р. 	Справа № 520/25202/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 (суддя: Бідонько А.В., м. Харків) по справі № 520/25202/25
за позовом Багатопрофільної приватної фірми "АСТРА" 
до  Харківської митниці   
про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
Багатопрофільна приватна фірма "АСТРА" (далі - БПФ «АСТРА», позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (далі - відповідач, митний орган), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000383 від 15.09.2025.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач при здійсненні митного оформлення товарів надав усі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі № 520/25202/25 адміністративний позов Багатопрофільної приватної фірми "АСТРА" (просп. Ювілейний, буд. 56, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61153, код ЄРДПОУ 22612778) до Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16-Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, код ЄДРПОУ 44017626) про визнання протиправними та скасування рішень задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025 р.
Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000383 від 15.09.2025 р.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (код ЄДРПОУ: 44017626) на користь Багатопрофільної приватної фірми "АСТРА" (код ЄДРПОУ 22612778) сплачений судовий збір у розмірі 6165,51 (шість тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 51 копійок.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (код ЄДРПОУ 44017626) на користь Багатопрофільної приватної фірми "АСТРА" (код ЄДРПОУ 22612778) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі № 520/25202/25 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову БПФ «АСТРА».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та не досліджено в повній мірі обставини справи, не наведені підстави, з яких суд першої інстанції виходив, відхиляючи доводи митного органу, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення рішення норм процесуального права.
Пояснив, що контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025, здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог статті 54 МК України шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також статей 336, 337, 363 МК України в частині контролю з застосуванням системи управління ризиками. Враховуючи, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема за кодом: 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості) та 106-2 (Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів), у Харківської митниці виникли підстави для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.01.2021 по справі № 805/2942/16-а, стверджував, що спрацювання ризиків АСАУР свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів.
При цьому, неподання декларантом на запит митного органу жодних додаткових документів з числа витребуваних виключає можливість для митного органу визнати заявлену декларантом митну вартість.
Пояснив, що 15.09.2025 декларанта було повідомлено, що на виконання вимог статей 53, 54 МК України, він або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, передбачені частиною 3 статті 53 МК України, для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вказаний запит митниці декларант повідомив про неможливість надання додаткових документів, а, відтак, позивачем не було доведено митниці заявлену митну вартість за ціною угоди, у зв`язку з чим, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025 за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України.
З огляду на викладене, вважав, що рішення про коригування митної вартості №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025 винесене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що виключає його скасування.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що між позивачем та HEBEI YUNIU NEW MATERIAL TECHNOLOGY CO.,LTD (China) укладено контракт №09/04/25 від 09.04.2025, за умовами якого позивач придбав товар №1: «Ровінг зі скловолокна, призначено для виробництва склопластикових виробів шляхом армування…», код згідно з УКТ ЗЕД 7019120000 (а.с. 31-37).
Відповідно до п. 1.1. контракту, продавець продає, а покупець купує товар за ціною та в кількості відповідно до інвойсів, які є невід ємною частиною контракту на суму 100000,00 дол. США на умовах, викладених у цьому контракті.
В інвойсі SJZ25-0053 від 25.06.2025 сторони погодили асортимент та ціну товару 12499, 20 дол. США (а.с. 29)
15.09.2025, з метою митного оформлення товару, позивач подав митну декларацію № ЕМД №25UA807200013637U2, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору, у сумі 12499,20 дол. США (а.с. 12-13).
На підтвердження митної вартості разом з декларацією позивачем подано: пакувальний лист (Packing list) - б/н від 25.06.2025; рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) - SJZ25-0053 від 25.06.2025; коносамент (Bill of lading) - MEDUKK218197 від 30.06.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) 481475 від 09.09.2025; сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) - 25C4403B6175/05992 від 28.08.2025; статус особи, яка подає митну декларацію 2; банківський платіжний документ, що стосується товару - 309 від 04.06.2025; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги - LS-4676230 від 08.09.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару - 481475 від 08.09.2025; страховий поліс - 10331003903031056162 від 24.06.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу - 09/04/25 від 09.04.2025; договір про надання послуг митного брокера 82 від 27.12.2012; договір (контракт) про перевезення - 19/07/2024 від 19.07.2024; договір (контракт) про перевезення 2706 від 27.06.2025; заяву декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів, встановлених Законом України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання"; сертифікат аналізу від 07.06.2025; копію митної декларації країни відправлення - *021720250000168133* від 25.06.2025.
З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР, щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.
На запит митного органу позивач надав лист № 1/15 від 15.09.2025, в якому повідомив, що інших документів на даний момент надати немає можливості та просив прийняти рішення (а.с. 38).
15.09.2025 позивачу було відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000383 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025, згідно з яким відповідач здійснив митну оцінку товару за 6 (резервним) методом визначення митної вартості. (а.с. 9-10)
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваного рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товару, оскільки надані позивачем до митного органу документи на підтвердження митної вартості товару у повній мірі доводили митну вартість товару за ціною контракту, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які б дозволяли ідентифікували ввезений товар, водночас, відповідачем не наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів та винесення спірного рішення про коригування митної вартості товару.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012 (далі по тексту - МК України).
Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).
Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.
На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас, частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.
Колегією суддів встановлено, що у спірних правовідносинах сумнів у правильності визначення митної вартості, який митний орган вважає обґрунтованим, відповідач пов`язує з ціновою інформацією в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Зазначені обставини, на переконання митного органу, виключали можливість перевірки числового значення заявленої позивачем митної вартості відповідно до умов частини 1 статі 54 МК України та обумовили необхідність витребування від декларанта або уповноваженої ним особи встановлених статтею 53 МК України додаткових документів та відомостей, у наданні яких листом від 15.09.2025 було відмовлено (а.с. 38).
Колегією суддів встановлено, що за результатами аналізу цінової інформації, наявної в ЄАІС Держмитслужби, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, встановлено наявність митних оформлень аналогічних товарів за митними деклараціями: №UA209230/2025/018617 (25UA209230018617U9) від 01.03.2025 з митною вартістю 1,52 дол. США за кг (код товару згідно з УКТЗЕД 7019120000, назва товару: «Рівниця із скловолокна пряма, в мотках, цивільного використання...», країна походження, відправлення CN (Китай), умови поставки CFR, вага нетто 1120 кг).
Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом відповідно до статті 64 МКУ. Розрахунок митної вартості складає: товар 1) 1,52 дол. США/за кг.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що фактично підставою для коригування митної вартості слугував висновок митного органу про відсутність документального підтвердження митної вартості з огляду на те, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять відомостей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а заявлена митна вартість ввезених позивачем товарів, є нижчою, ніж вартість товарів, яка вказана в МД №UA209230/2025/018617 (25UA209230018617U9) від 01.03.2025 та була взята відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.
Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті, письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими Наказом № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості, останнє взагалі не містить ані обґрунтування застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, ані пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Посилання на номер та дату митної декларації, яку було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів міститься, зокрема, у наданому до суду відзиві на позов. При цьому, навіть у відзиві на позов не проведено детальне дослідження вказаної митної декларації з доданими до неї документами, не наведено вартісні та якісні характеристики товару, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.
Дослідивши МД №UA209230/2025/018617 (25UA209230018617U9) від 01.03.2025, якою керувався митний орган при винесенні рішення про коригування, колегія суддів зазначає, що митним органом не доведено подібність (аналогічність) товару, визначеного за ЕМД №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025.
Не наведено митним органом і додаткових пояснень щодо порівняння характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, що в свою чергу свідчить про невмотивованість визначення митним органом митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Посилання митного органу, як на одну з підстав невизнання заявленої декларантом митної вартості, на наявність рішень про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, колегія суддів відхиляє, оскільки, як стверджує сам позивач (та не заперечує відповідач), всі рішення про коригування митної вартості винесені Харківською митницею щодо товару, поставленого БПФ «АСТРА» оскаржуються в судовому порядку, частина з яких вже визнані протиправними та скасовані Харківським окружним адміністративним судом.
З приводу зауважень Харківської митниці до змісту наданого прайс-листа від 01.03.2025 №б/н, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.01.2022 по справі № 810/3667/15, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.
Слід також врахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.12.2023 по справі № 810/3766/16, згідно з яким ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару за відсутності у митниці підстав для витребування додаткових документів та належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, якщо таких документів не надано, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.
Колегія суддів зауважує, що до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-листа виробника, а й інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Вказана правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.02.2024 по справі № 815/1460/18.
Водночас, наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів) не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 815/2731/18, від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21.
Крім того, прайс-лист є документом продавця, відповідно, позивач позбавлений можливості впливати на його зміст та зазначення будь-якої інформації.
Тому посилання щодо розбіжності у прайс-листі, спрямовані на обґрунтування рішення про коригування митної вартості, є безпідставними.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що в наданій експортній митній декларації від 25.06.2025 №*021720250000168133* в графі "номер договору або комерційного інвойса" зазначено 20250210 (в пакувальному листі від 25.06.2025 №Б/Н, комерційному інвойсі №SJZ25-0053 зазначено номер поставки 20250210), але даний документ не надано до митного оформлення, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20250210 є номером поставки, під яким було зареєстровано замовлення на підприємстві постачальника, а не номером документу як вказує відповідач.
Отже, оскільки 20250210 не має паперового відтворення, доводи відповідача в цій частині є безпідставними.
Крім того, щодо доводів, що в наданій експортній митний декларації від 25.06.2025 №*021720250000168133* в графі "номер морського коносамента" зазначено 177KVBAZXTE2659, але до митного оформлення надано коносамент MEDUKK218197, колегією суддів встановлено, що номер 177KVBAZXTE2659, заявлений у митній декларації від 25.06.2025 №*021720250000168133*, не є номером коносаменту, а заявлений у коносаменті № MEDUKK218197 як «BOOKING REF» - номер бронювання рейсу, тож не має відношення до перевантаження вантажу.
Отже, колегія суддів не вбачає розбіжностей у вищезазначених документах.
З приводу доводів відповідача щодо ненадання достатніх документів на підтвердження витрат на транспортування та розбіжності у наданих документах, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (ІНКОТЕРМС, в редакції 2010 року), CIF у дослівному перекладі цей термін означає вартість, страхування і фрахт. Це означає, що продавець збирає документацію, оплачує постачання на борт судна, витрати на експорт, страховку та фрахт до місця призначення. Після цього за вантаж повністю відповідає покупець. Продавець для умов CIF повинен отримати страховий поліс, що допускає передачу для покриття ризиків, пов`язаних з доставкою вантажу, страховими компаніями. Страхування повинно покривати, як мінімум, передбачену в договорі купівлі-продажу ціну плюс 10% (тобто 110%) і бути обумовленим у валюті договору купівлі-продажу. Відповідальність продавця за товар закінчується, коли товар був доставлений до порту покупця і був прийнятий найманим експедитором покупця.
Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 822/1185/17 зазначено, що використання термінів умов постачання згідно з «Інкотермс » на умовах CIF, коли продавець виконує постачання (товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження) та зобов`язаний оплатити витрати та фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення, а ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати після відвантаження переходять на покупця. Тож не важливо з якого порту була відправка товару, бо всі витрати до порту поставки сплачені продавцем.
З матеріалів справи вбачається, що, згідно з п.6 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, декларантом для підтвердження заявленої митної вартості подаються транспортні (перевізні документи: CMR № 481475 від 09.09.2025, коносамент № MEDUKK218197 від 30.06.2025, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінювальних товарів (договори надання послуг з перевезень вантажів, № 2706 від 17.06.2025, № 19/07/2024 від 19.07.2024, рахунок на оплату № LS-4676230 від 08.09.2025, довідка про транспортні витрати № 481475 від 08.09.2025).
Вищевказані документи надавались митному органу під час митного оформлення ввезеного товару, що не заперечується відповідачем.
У свою чергу, довідка про транспортні та складські витрати містить належні та достатні відомості щодо витрат на транспортування товару.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем було надано всі необхідні документи на підтвердження транспортних витрат.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що декларантом надано транспортно-експедиційний рахунок від 08.09.2025 №LS-4676230, але, згідно з товарно-транспортною накладною CMR №481475, товар було навантажено на транспортній засіб в м. Gdansk Польща 09.09.2025, колегія судів зазначає наступне.
Як вбачається з договору на транспортно-експедиторське обслуговування № 19/07/2024 від 19.07.2024 між ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» та БПФ «АСТРА», оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом на підставі та відповідно до рахунку Експедитора шляхом 100% передоплати до моменту надання послуг.
Отже, завантаження товару мало відбуватись пізніше виставленого рахунку-фактури, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом, а саме посилання на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, колегія суддів не приймає, оскільки умови поставки за цією митною декларацію є відмінними від умов поставки у цій справі.
Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Відповідно до частини третьої статті 318 МК України, митний контроль має передбачати виконання митним органом мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур"", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття спірного рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.
Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а, отже, у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
Таким чином, під час апеляційного перегляду справи Харківською митницею не доведено, що використані декларантом відомості не підтверджені документально, а подані документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, не містили обов`язкових відомостей, необхідних для правильного визначення митної вартості товару.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000304/2 від 15.09.2025 винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на вказане, картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000383 від 15.09.2025, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнана судом протиправним підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Водночас, твердження відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту у виді визнання протиправною та скасування картки відмови у митному оформленні товарів, випущених у вільний обіг №UА807200/2025/000383 від 15.09.2025, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в цій картці наведено вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення, - подання нової МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування.
Тобто, подання нової митної декларації не було для декларанта повністю добровільним.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.
Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України, статті 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову БПФ «АСТРА» в даній частині.
Доводів в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції апеляційна скарга не містить, а тому не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в даній частині.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують в даній частині.
Разом з тим, щодо визначення розміру судового збору колегія суддів зазначає, що різниця митних платежів за митною вартістю, задекларованою платником та скоригованою митницею, становить 209 167,43 грн..
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, сума судового збору за позовну вимогу майнового характеру становить (209167,43х1,5%) = 3137,51 грн..
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 березня 2020 року у справі №1.380.2019.001962 вказала, що розрахунок належного до сплати судового збору при оскарженні рішень про коригування митної вартості товарів має здійснюватися виходячи з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями.
Суд наголошує на тому, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є взаємопов`язаними однаковими правовідносинами, відтак вказані рішення у випадку їх спільного оскарження розцінюються як одне ціле.
Розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.
Отже, враховуючи наведене, сплаті за подання позовної заяви підлягав судовий збір у розмірі 3137,51 грн., а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 6165,51 грн..
Положеннями ч. 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначення розміру судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської митниці - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/25202/25 - змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (код ЄДРПОУ: 44017626) на користь Багатопрофільної приватної фірми "АСТРА" (код ЄДРПОУ 22612778) сплачений судовий збір у розмірі 3137 (три тисячі сто тридцять сім) гривень 51 коп..".
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/25202/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко