Справа №592/9556/26
Провадження №2/592/2927/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 серпня 2026 року         м.Суми 

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого судді – Катрич О.М.
за участю секретаря судового засідання – Дядечко Г.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та її матері до досягнення дитиною трьох років, витрат понесених по утриманню дитини,- 
ВСТАНОВИВ:
Представники позивача  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який мотивують тим, що ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі протягом двох останніх років. З березня 2026 року позивач та відповідач разом не проживають. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають спільну новонароджену доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час вагітності ОСОБА_3 , між сторонами почали виникати сварки, так як відповідач став дуже емоційним, час від часу розпочинав конфлікти на пустому місці у тому числі з побутових питань. Внаслідок чого ОСОБА_3 на емоційному хвилюванні народила дитину передчасно. Перед народженням відповідач самоусунувся від підтримки вагітної жінки, а після ще у від новонародженої дитини. Також відповідач усвідомлюючи, що ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною не бажає надавати допомогу на їх утримання, нести додаткові витрати. На теперішній час ОСОБА_4 проживає окремо від позивачки з дитиною. У досудовому порядку вирішити спір не можливо, бо ОСОБА_4 не бажає спілкуватись, не телефонує та не цікавиться життям як новонародженої дитини так і фізичним станом позивачки, після пологів. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. ОСОБА_3 після народження дитини перебуває у відпустці для догляду за дитиною та фактично здійснює її постійне утримання, виховання і догляд. Новонароджена дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач є батьком дитини, однак добровільної матеріальної допомоги на її утримання не надає, у вихованні та забезпеченні дитини участі не бере, у зв`язку з чим усі витрати, пов`язані з утриманням дитини, несе виключно позивачка. В той же час відповідач є дорослим, здоровим чоловіком, який має офіційний дохід, що перевищує середній рівень заробітної плати по Сумському регіону. Протягом спільного проживання, відповідач мав дохід біля 50 тисяч гривень щомісяця. ОСОБА_4 , з 2016 року проходить військову службу. Станом на зараз відповідач зарахований до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідач за час спільного проживання не мав проблем зі здоров`ям, не повідомляв про піклування за іншими дітьми чи рідними, а тому позивачка не знає об`єктивних причин, чому відповідач не здійснює догляд за новонародженою дитиною та нею. Також відповідач взагалі не цікавиться станом здоров`я дитини ( ОСОБА_5 народжена раніше терміну визначеного лікарями), обсягом витрат на дитину, зокрема на медицину (ліки, процедури, обстеження ін) та першої необхідні потреби (гігієнічні, одяг, побутові - коляска, ліжечко, матрац інше). Враховуючи вік дитини - трохи більше 2-х місяців, необхідність забезпечення її належного харчування, лікування, догляду та всебічного розвитку, а також невиконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання дитини, позивачка змушена звернутися до суду за захистом прав та законних інтересів дитини та себе. За час спільного проживання, відповідач придбав транспортний засіб, який утримує та користується - OPELASTRA2006 року випуску. Середня ринкова ціна сягає біля 4000 тисячі доларів США. Також за відповідачем зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 21043, 2005 року випуску. Середня ринкова ціна сягає біля 1200 доларів США. Станом на 24.05.2026 року вище зазначені транспортні засоби відповідачем не були відчужені. Таким чином, відповідач користується транспортними засобами, що свідчить про витрати як мінімум на пальне, а враховуючи рік випуску ТЗ - і на ремонт. Середня вартість пального станом на день подання цієї заяви становить: газ - 46грн. за 1 літр, бензин А95-76грнза 1 літр, дизель - 85 грн за 1 літр. Отже, щоб заправити хоча б одне авто з об`ємом бензобака в 55л, відповідач мінімум раз на місяць витрачає на пальне у розмірі від 2530 гривень до 4675гривень. В той же час, позивачка не маючи свого авто і враховуючи вік новонародженої дитини змушена здійснювати додаткові витрати на таксі до медичного закладу та назад. Позивачкою понесені одноосібні витрати на утримання новонародженої дитини у розмірі: медичні засоби 11080, 21 грн., товари для дитини 8673,30 грн., матрац пеленальний 560 грн., святкування хрестин 9410 грн., послуги таксі до лікарні дитячої 1631 грн. Разом сума понесених витрат на дитину складає 31354.51,51 коп., в період квітень. - травень 2026 року. Зазначений розмір витрат стосується виключно дитини на обстеження, ліки, побутові речі. Дитина народжена раніше терміну на 32-му тижні вагітності. Внаслідок чого новонароджена дитина була у тяжкому стані та перебувала на НВЛ протягом тижня, що підтверджується випискою новонародженого №107 ВІТИ з ЛПНД КНП СОР «ОКПЦ» від 23.04.2026 року. Перед самим народження та під час народження відповідач був відсутній - не здійснював ні моральну, ні матеріальну підтримку. Позивачка фактично була залишена без допомоги.
Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; здійснити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць; стягнути з ОСОБА_4 половину витрат фактично понесених ОСОБА_3 по утриманню дитини ОСОБА_6 за квітень - травень 2026 року у розмірі 15677,00 гривень; стягнути з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною трьох років. А також стягнути витрати на правову допомогу. 
Представник позивача ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 
Представник відповідача ОСОБА_4 – адвокат Руденко Л.Д. надала суду письмові пояснення, в яких просила стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно. У задоволенні вимоги про стягнення половини витрат, понесених ОСОБА_3 на утримання дитини, відмовити в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю. У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн відмовити у зв`язку з відсутністю належного документального підтвердження їх розміру, обсягу та обґрунтованості. У поясненнях зазначила, що позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням про надання матеріальної допомоги, зокрема для придбання пральної машини, покриття витрат, пов`язаних із пологами, утриманням дитини та проведенням хрестин. Відповідач надавав таку допомогу. Водночас позивачка систематично провокувала конфліктні ситуації та самостійно визначала розмір коштів, які, на її думку, відповідач повинен був надавати на поточні потреби. Після проведення хрестин дитини позивачка почала перешкоджати спілкуванню відповідача з дитиною, заблокувала його в соціальних мережах та фактично припинила спілкування з ним. Вимога позивачки про стягнення аліментів на дитину саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на думку відповідача, є необґрунтованою. Відповідач добровільно сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу у розмірі 1/3 частини свого заробітку (доходу) на підставі заяви, поданої за місцем проходження служби, відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на третю дитину необхідно врахувати вже існуючий обов`язок відповідача щодо утримання двох неповнолітніх дітей, на яких він сплачує 1/3 частини свого заробітку (доходу). 
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, відповідач вважає за необхідне змінити спосіб та розмір їх стягнення шляхом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи. Позивачкою не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання саме у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Сам по собі факт наявності у відповідача на праві власності двох транспортних засобів не свідчить про високий рівень його матеріального забезпечення або наявність доходу, достатнього для сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Для такого висновку необхідно встановити сукупність обставин, зокрема вартість транспортних засобів, час та джерела їх придбання, фактичний дохід відповідача, витрати на їх утримання та інші обставини, які характеризують його майновий стан. Відповідачу належать на праві власності автомобіль ВАЗ 21043, 2005 року випуску, придбаний на підставі договору купівлі-продажу № 4443/2016/252456 від 20 грудня 2016 року, та автомобіль OPEL ASTRA, 2006 року випуску, придбаний на підставі договору купівлі-продажу СГ № 6723/25/25/000086 від 26 липня 2025 року. Зазначені транспортні засоби є автомобілями значного строку експлуатації, а їх наявність у власності відповідача пов`язана з необхідністю забезпечення потреб, пов`язаних із проходженням військової служби. Право власності на транспортний засіб саме по собі не є тотожним отриманню доходу від його використання. При визначенні матеріального становища відповідача також має бути враховано його фактичний дохід та витрати, які він несе для забезпечення власних потреб і потреб членів сім`ї. Крім того, відповідач має кредитні зобов`язання за споживчим кредитом, отриманим для придбання пральної машини, яку він придбав для позивачки, що підтверджується паспортом споживчого кредиту від 14 березня 2026 року. 
Щодо вимоги про стягнення половини витрат, фактично понесених ОСОБА_3 на утримання дитини, відповідач не визнає таку вимогу у повному обсязі. Частина витрат, зазначених позивачкою, не є витратами, безпосередньо спрямованими на утримання дитини. Зокрема, витрати на проведення хрестин у розмірі 9 410 грн мають разовий характер та не належать до витрат першої необхідності, необхідних для забезпечення життєво важливих потреб новонародженої дитини. Крім того, частина заявлених витрат стосується товарів, які можуть забезпечуватися в межах державної соціальної програми «Пакунок малюка». Також відповідачем було придбано для позивачки пральну машину, що підтверджується паспортом споживчого кредиту від 14 березня 2026 року. Протягом вагітності позивачки та після народження дитини відповідач за потреби надавав їй матеріальну допомогу, що підтверджується платіжними інструкціями АТ КБ «ПриватБанк», копії яких додаються до відзиву. Отже, позивачкою не враховано кошти та іншу матеріальну допомогу, які відповідач фактично надавав для забезпечення її потреб та потреб дитини.
Позивачкою у позовній заяві зазначено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. Водночас до позовної заяви не додано належних доказів, які підтверджують фактичне понесення зазначених витрат або виникнення у позивачки обов`язку щодо їх сплати. Зокрема, відсутні документи, які підтверджують сплату позивачкою 17 000 грн за професійну правничу допомогу, а також документи, які належним чином підтверджують обсяг фактично наданих адвокатом послуг, їх зміст та вартість. Саме зазначення у позовній заяві відповідної суми не може вважатися достатнім підтвердженням розміру та обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 з ОСОБА_4 мають спільну доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 28.04.2026 року (а.с.13).
ОСОБА_4 , проходить військову службу, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 видане 08.04.2016 року (а.с.9).
ОСОБА_4 на праві власності належить транспортний засіб OPEL ASTRA 2006 року випуску, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №6723/25/000086 та транспортний засіб ВАЗ 21043, 2005 року випуску (а.с.21-22, 20). Крім того, даний факт не заперечується і самим відповідачем.
ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями актових записів про народження №321, 125 (а.с.110, 111).
Згідно довідки про доходи №10 від 02.07.2026, наданої ОСОБА_4 , останній займає посаду начальнику складу В/Ч НОМЕР_1 Національної Гвардії України, загальна сума доходу за період з 7/2025 р. по 6/2026 р. за винятком утримань та аліментів становить 417846,63 грн. (а.с.87 зворот).
Відповідно до ст. 180, 181 глави 15 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.2 ст. 183 СК України,- якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З урахуванням вищезазначених обставин, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, можливостей відповідача, а також враховуючи те, що у відповідача на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, то суд вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення з даною заявою, тобто з 05.06.2026 року та до досягнення донькою повноліття.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст. 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 зазначив, що право на утримання матері дитини реалізується за умови, що чоловік спроможний надавати матеріальну допомогу, а при визначенні її розміру необхідно враховувати матеріальне становище платника та інші істотні обставини. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) звернуто увагу на необхідність врахування при вирішенні питання про утримання матері дитини матеріального та сімейного стану платника, наявності у нього інших дітей та зобов`язань щодо їх утримання. 
Суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що сам по собі факт наявності у відповідача на праві власності двох транспортних засобів не свідчить про високий рівень його матеріального забезпечення або наявність доходу, достатнього для сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі. 
Доказів про те, що відповідач має матеріальну спроможність сплачувати аліменти на її утримання саме у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), позивачем суду не надано.
Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання матері дитини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.
З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб матері дитини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини та стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання в розмірі 1/16 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 05 червня 2026 року і до досягнення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 15677 грн., суд зазначає наступне.
Позивач у позовній заяві зазначає, що нею понесені одноосібні витрати на утримання новонародженої дитини у розмірі: медичні засоби 11080,21 грн., товари для дитини 8673,30 грн., матрац пеленальний 560 грн., святкування хрестин 9410 грн., послуги таксі до лікарні дитячої 1631 грн. Разом сума понесених витрат на дитину складає 31354,51 грн. в період квітень - травень 2026 року. Дитина народжена раніше терміну на 32-му тижні вагітності. Внаслідок чого новонароджена дитина перебувала на НВЛ протягом тижня, що підтверджується випискою новонародженого № НОМЕР_4 ВІТН з ЛПНД КНП СОР «ОКПЦ» від 23.04.2026 року (а.с.41-42).
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Частиною 3 статті 12, частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Витрати зазначені позивачем, а саме: медичні засоби 11080,21 грн., товари для дитини 8673,30 грн., матрац пеленальний 560 грн., святкування хрестин 9410 грн., послуги таксі до лікарні дитячої 1631 грн., не є витратами, викликаними особливими обставинами, та не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст.185 СК України, а тому не підлягають для задоволення вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат з відповідача.
Враховуючи те, що відповідач має посвідчення учасника бойових дій, то згідно п. 13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» він є звільненим від сплати судового збору. Позивач також відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому даний судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 15 ЦПК України).
Так, перевіряючи реальність надання позивачу професійної правничої допомоги суд зазначає, що в матеріалах справи містяться договір про надання правничої допомоги (послуг адвоката) від 25.05.2026 (а.с.60-61), додатку №1 від 25.05.2026, позивач понесла 17000 грн. фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатами правничої допомоги (а.с.62 зворот).
Надані представником позивача документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами за надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі.
За таких обставин, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних робіт, часом, витраченим на їх виконання, умов Договору, беручи до уваги заперечення відповідача на позовну заяву проти розміру витрат на правову допомогу та їх обсягу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.
Керуючись ст.ст. 104-105, 110, 112, 182, 183 СК України, ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265, 279, 280, 284 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та матері до досягнення дитиною трьох років, витрат понесених по утриманню дитини – задовольнити частково.

Стягувати з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього доньки  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05 червня 2026 року.

Стягувати з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/16 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 05 червня 2026 року і до досягнення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_3 4000 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.  

Суддя         Ольга КАТРИЧ