РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/1533/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується Позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі іменується Відповідач), в якому Позивач просить суд: 
визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 172050008096 від 15.01.2026 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 07 січня 2026 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стислий виклад позиції Позивача.
Позивач зазначає, що має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки період проживання останнього у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає менше 3 років. Позивач не погоджується з такими діями Відповідача та вважає їх протиправними. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що 07.01.2026 Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі- Закон №796). 
Відповідачем за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви було прийнято Рішення №172050008096 від 15.01.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796, у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання / роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення згідно довідки №669 від 29.12.2025 станом на 01.01.1993 становить 01 рік 04 місяці 06 днів, загальний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 01 рік 04 місяці 06 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років. Додатково зазначає, що не зараховано періоди проживання до зони гарантованого добровільного відселення, згідно Витягу з реєстру територіальних громад від 29.12.2025, оскільки м.Вараш відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.08.2025 по справі № 556/1213/25 встановлено факт проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення, проте не зобов`язано Головні управління Пенсійного фонду України призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку. В зазначеному Порядку № 22-1 не вказано рішення суду, як документ, що подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону №796. Отже право на зниження пенсійного віку документально не підтверджено. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою суду від 02.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України.
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською облдержадміністрацією (а.с.14). 
07.01.2026 Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі- Закон №796).
15.01.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності було прийнято рішення № 172050008096
про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796, в зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років.
В рішенні зазначено, що на день звернення із заявою про призначення пенсії пенсійний вік Позивача становить 55 років. 
Страховий стаж Позивача становить 38 років 01 місяць 28 днів. 
Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за результатами розгляду заяви Позивача від 07.01.2026 року встановлено, що: до страхового стажу зараховано всі періоди. 
Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення згідно довідки №669 від 29.12.2025 станом на 01.01.1993 становить 01 рік 04 місяці 06 днів, загальний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 01 рік 04 місяці 06 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років. 
Додатково в рішенні зазначено, що не зараховано періоди проживання до зони гарантованого добровільного відселення, згідно Витягу з реєстру територіальних громад від 29.12.2025, оскільки м.Вараш відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. 
В зазначеному Порядку № 22-1 не вказано рішення суду, як документ, що подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону №796. 
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.08.2025 по справі № 556/1213/25 встановлено факт проживання ОСОБА_1 . в зоні гарантованого добровільного відселення, проте не зобов`язано Головні управління Пенсійного фонду України призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку. 
Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату з 26.05.2030.
З урахуванням викладеного Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 15.01.2026 № 172050008096, Позивачу відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років.
Вважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке.
У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором
Умови призначення пенсії за віком встановлено статті 26 Закону № 1058-IV.
В той же час основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Приписами статті 55 Закону №796-ХІІ передбачені умови призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка.
Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.
Як встановлено судом, у Позивача наявне посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане Рівненською облдержадміністрацією.
Відтак, Позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.
Зазначене посвідчення недійсним не визнавалось, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється.
Довідкою Полицької сільської ради № 669 від 29.12.2025 підтверджено, що ОСОБА_1 проживала в с.Полиці, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 01.01.1986 по вересень 1987 року. А також вказано, що позивач зареєстрована в АДРЕСА_1 з 14.02.2025 по даний час (а.с.13). Таким чином, термін проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 року згідно довідки органу місцевого самоврядування дійсно становить, як зазначає Відповідач, 1 рік 4 місяці 6 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1987 р.). 
Однак, також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.08.2025 року в справі № 556/1213/25, яке набрало законної сили 25.09.2025 року, було встановлено факт постійного проживання позивача без реєстрації в селі Полиці Вараського (раніше-Володимирецького) району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення в період 12, 13, 26, 27 вересня 1987 року, 10, 11, 24, 25 жовтня 1987 року, 7, 8, 21, 22 листопада 1987 року, 5, 6, 19, 20 грудня 1987 року, з 01 січня 1988 року по 19 січня 1988 року; 30, 31 січня 1988 року, 13, 14, 27, 28 лютого 1988 року, 5, 6, 7, 8, 19, 20 березня 1988 року; 9, 10, 23, 24 квітня 1988 року, з 30 квітня 1988 року по 2 травня 1988 року, 7, 8, 9, 21, 22 травня 1988 року, 4, 5 18, 19 червня 1988 року, з 02 липня 1988 року по 30 серпня 1988 року, 10, 11, 24, 25 вересня 1988 року, 8, 9 22, 23 жовтня 1988 року, 5, 6, 7, 8, 19, 20 листопада 1988 року, 3, 4, 17, 18, 31 грудня 1988 року, 01 січня 1989 року, 7, 8 січня 1989 року, 21, 22 січня 1989 року, з 27 січня 1989 року по 12 лютого 1989 року, 25, 26 лютого 1989 року, 11, 12, 25, 26 березня 1989 року, 8, 9, 22, 23 квітня 1989 року, з 29 квітня 1989 року по 02 травня 1989 року, 13, 14, 27, 28 травня 1989 року, 10, 11 червня 1989 року, з 28 червня 1989 року по 31 серпня 1989 року, 9, 10, 23, 24 вересня 1989 року, 7, 8, 21, 22 жовтня 1989 року, з 04 листопада 1989 року по 8 листопада 1989 року, 18, 19 листопада 1989 року, з 30 грудня 1989 року по 01 січня 1990 року, 6, 7, 13, 14 січня 1990 року, з 23 січня 1990 року по 05 лютого 1990 року, 17, 18 лютого 1990 року, 3, 4, 17, 18, 31 березня 1990 року, 1, 14, 15, 28, 29, 30 квітня 1990 року, 01, 02 травня 1990 року, 12, 13, 26, 27 травня 1990 року, з 31 травня 1990 року по 30 червня 1990 року, з 1 вересня 1990 року по 16 вересня 1990 року, 29, 30 вересня 1990 року, 13, 14, 27, 28 жовтня 1990 року, з 7 листопада 1990 року по 11 листопада 1990 року, 24, 25 листопада 1990 року, 8, 9, 22, 23 грудня 1990 року, з 29 грудня 1990 року по 01 січня 1991 року, 5, 6, 7 січня 1991 року, з 16 січня 1991 року по 29 січня 1991 року, 9, 10, 23, 24 лютого 1991 року, 8, 9, 10, 23, 24 березня 1991 року, 06, 07, 08, 20, 21 квітня 1991 року, з 01 травня 1991 року по 05 травня 1991 року, з 09 травня 1991 року по 12 травня 1991 року, 25, 26 травня 1991 року, 8, 9, 22, 23 червня 1991 року з 01 липня 1991 року по 31 серпня 1991 року, 14, 15, 28, 29 вересня 1991 року, 12, 13, 26, 27 жовтня 1991 року, з 07 листопада 1991 року по 10 листопада 1991 року, 23, 24, 30 листопада 1991 року, 1, 14, 15 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 19 січня 1992 року, 1, 2, 15, 16, 29 лютого 1992 року, 1, 7, 8, 21, 22 березня 1992 року, 4, 5, 18, 19, 25, 26, 27 квітня 1992 року, 1, 2, 3, 9, 10 травня 1992 року, з 13 травня 1992 року по 31 травня 1992 року, з 2 червня 1992 року по 7 червня 1992 року, з 9 червня 1992 року по 14 червня 1992 року з 20 червня 1992 року по 31 серпня 1993 року включно. 
Отже, рішенням суду встановлено факт проживання позивача в селі Полиці в період зимових та літніх канікул, а також у визначені вихідні та святкові дні, переважно двічі на місяць так як згідно з довідкою навчального закладу навчальний тиждень був п`ятиденним, в період навчання у вузі, а також після закінчення вузу та влаштування на роботу у місті Вараш перший навчальний рік роботи позивач доїжджала, оскільки відстань від м.Вараша до Полиць є незначною (відстань 21 км, тривалість маршруту 30 хв.).
Встановлений рішенням суду період постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом з вересня 1987 по 31.12.1992 р. складає 2 роки 1 місяць 3 дні. 
Таким чином загальний період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 року згідно довідки органу місцевого самоврядування та рішення суду становить 3 роки 5 місяці 9 днів (1 рік 4 місяці 6 днів згідно довідки органу місцевого самоврядування + 2 роки 1 місяць 3 дні згідно рішення суду).
Суд зауважує, що згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За сталою практикою Верховного Суду, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Також, позивач проживала у забрудненій зоні станом на 26.04.1986 року, що дає їй право на початкову величину зниження пенсійного віку - 3 роки. 
Щодо загального періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (для обрахунку кількості років зниження пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання), то суд зазначає таке.
Сторони не заперечують, що відповідно до довідки № 669 від 29.12.2025 підтверджено, що ОСОБА_1 проживала в с.Полиці, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 01.01.1986 по вересень 1987 року - 1 рік 4 місяці 6 днів. 
Крім того, Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.08.2025 року в справі № 556/1213/25, яке набрало законної сили 25.09.2025 року, було встановлено факт постійного проживання позивача без реєстрації в селі Полиці Вараського (раніше-Володимирецького) району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, в деякі періоди в проміжку часу з вересня 1987 по 31.08.1993 року. 
Водночас, щодо доводів позивача про необхідність зарахування до періодів постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періоду її реєстрації в с.Полиці з 14.02.2025, то суд звертає увагу на таке. 
В довідці № 669 від 29.12.2025 щодо періоду з «14.02.2025 по даний час» вказано, що позивач лише зареєстрована в с.Полиці (на відміну від періоду з 01.01.1986 по вересень 1987, щодо якого вказано, що позивач проживала в с.Полиці). 
Крім того, з матеріалів справи (копія трудової книжки позивача, форми ОК-5) видно, що в 2025 і по дату звернення позивача до суду, ОСОБА_1 постійно працює в м.Вараш, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. 
Суд висновує, що постійне місце роботи нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживанням, відтак період роботи позивача в місті Вараш Рівненської області з 14.02.2025 по даний час спростовує доводи позивача щодо постійного її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.
Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою (навчанням) на цій території.
Суд констатує, що з наявних матеріалів справи не прослідковується факт проживання на території радіоактивного забруднення, натомість достовірно прослідковуються обставини щодо роботи позивача в м.Вараш (я не належить до зони гарантованого добровільного відселення), тому вказаний період не підлягає зарахуванню до перебування особи на території радіоактивного забруднення.
Відтак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в період після 14.02.2025. А відтак, доводи позивача про необхідність зарахування вказаного періоду для обчислення кількості років на зниження її пенсійного віку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії Позивачка досягла 55-річного віку.
Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Матеріалами справи підтверджено, що Відповідач при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії визначив страховий стаж Позивача, який становить 38 років 01 місяць 28 днів. 
За наведеного суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки) та станом на 01.01.1993 року прожила в зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років. 
Водночас, до загальної тривалості постійного проживання (роботи) позивача на території с. Полиці (зона гарантованого добровільного відселення) не варто включати період її реєстрації в цьому населеному пункті після 14.02.2025, оскільки позивач в цей період постійно працювала в м.Вараш, а доказів фактичного проживання в с.Полиці матеріали справи не містять. 
Враховуючи, що оскаржуване рішення відповідача обґрунтоване відсутністю доказів проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років станом на 01.01.1993, а вказані обставини спростовані судом, то наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 172050008096 від 15.01.2026 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку. 
Водночас, щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку, то суд зазначає таке. 
В ході розгляду справи спростовано доводи позивача про наявність в неї права на зниження пенсійного віку на 5 років, оскільки суд відхилив доводи щодо необхідності зарахування до періодів постійного проживання позивача в с.Полиці періодів після 14.02.2025 через постійну роботу позивача в цей період в м.Вараш. 
Водночас, належним способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 172050008096 від 15.01.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 1064,96 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки позовні вимоги задоволено частково, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь пропорційно до задоволених вимог у розмірі 532,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 172050008096 від 15.01.2026 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 532,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 09 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл.,10003, ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341) 

Суддя       С.М. Дуляницька