Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
15 вересня 2026 року № 520/26270/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 12 липня 2023 року по 18 червня 2025 року (включно);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 12 липня 2023 року по 18 червня 2025 року (включно), але не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що виразилася в не нарахуванні та невиплаті йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 липня 2023 року по 18 червня 2025 року (включно).
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Суддя у період з 22.12.2025 по 13.01.2026, з 29.06.2026 по 13.07.2026 та з 30.07.2026 по 31.07.2026 перебував у відпустці.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.04.2021 по 12.07.2023. 
Наказом командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 12.07.2023 №220-ОС головний корабельний старшина ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із зарахуванням у розпорядження начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у відповідності до наказу начальника Адміністрації Державної прикордонної служби України № 955-ОС від 05.07.2023. 
Не погодившись із порядком нарахування та розміром грошового забезпечення, яке було виплачено йому з 09.04.2021 по 12.07.2023 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із відповідною позовною заявою про перерахунок та виплату грошового забезпечення за зазначений період, із застосуванням протягом зазначеного періоду прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 520/32158/24 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. 
Після набрання законної сили судового рішення, 19 червня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано та виплачено ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення у сумі 108 331,95 грн. на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 520/32158/24. 
Позивач вважає, що він отримав виплати від військової частини НОМЕР_1 , які мав би отримати при звільнені, із затримкою, та у зв`язку з затримкою розрахунку при звільнені з військової служби, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана здійснити нарахування та виплатити його середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно вимог ст.ст.116,117 КЗпП України.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Аналогічні положення фактично містяться і в ч.1 ст.2 КЗпП України.
За змістом частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Як визначено пунктом 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затв. Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008), особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно із частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу.
При звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч.1 ст.116 КЗпП України).
Частиною 1 статті 117 КЗпП України також визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки до дня фактичного розрахунку.
За правилами частини 2 статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/1897/22 підкреслив, що приписи частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.
Межі дії диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких уступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.
Верховний Суд наголосив, що ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не проведено із ним своєчасного розрахунку при звільненні зі служби, що у свою чергу є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Однак, наказом командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 12.07.2023 №220-ОС ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із зарахуванням у розпорядження начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у відповідності до наказу начальника Адміністрації Державної прикордонної служби України № 955-ОС від 05.07.2023.
Тобто, 12.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 його не було звільнено з військової служби, як то зазначає позивач, ОСОБА_1 був переведений до іншого місця несення служби 05.07.2023, у зв`язку з чим 12.07.2023 був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а не звільнявся з військової служби.
У світлі зазначених обставин важливо підкреслити, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини саме по собі не свідчить про закінчення проходження ним військової служби. Таке виключення може бути зумовлене переведенням до іншої частини, зміною місця проходження служби або іншим адміністративним переміщенням. Натомість лише виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас чи відставку, смертю, визнанням безвісно відсутнім чи оголошенням померлим підтверджує закінчення проходження військової служби.
У цій справі встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин військова служба позивача не була завершена, він не був звільнений з військової служби, а продовжував виконувати свої службові обов`язки на новому місці служби.
Відтак, фактичні обставини справи не відповідають гіпотезі частини першої статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку саме при звільнення працівника, а тому ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Поширення дії вказаної норми на випадок, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 червня 2025 року у справі № 400/8927/23
Таким чином, в обсязі установлених обставин справи у системному зв`язку з відповідним правовим регулюванням спірних правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виплати військовою частиною НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України за період з 12 липня 2023 року по 18 червня 2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
У Х В А Л И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тітов О.М.