ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року
м. Київ

справа № 646/1813/24
провадження № 51-846 км 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора  ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженої  ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м. Кіровськ Луганської області,
яка проживає за адресою:  
АДРЕСА_1 , та зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 ,
засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Червонозаводський районний суд м. Харкова вироком від 12 березня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за: 
- ч. 1 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив  ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 в невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи за місцем свого мешкання - в квартирі АДРЕСА_3 , без відома свого співмешканця ОСОБА_8 , який з липня 2023 року перебував на амбулаторному лікуванні в ТОВ «Медичний центр «Шанс» та отримував у певних дозах (із розрахунку лікарських призначень) в якості медикаменту наркотичний засіб - метадон, обіг якого заборонено, взяла цей наркотичний засіб, таким чином придбавши, та зберігала його з метою подальшого збуту.
08 серпня 2023 року в період з 09:40 до 10:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_4 , в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі - НСРД) - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збула за 650 грн ОСОБА_9  (особі зі зміненими анкетними даними) 0,2470 г наркотичного засобу, обіг якого заборонено, метадону (10 таблеток із написом «Метадон-3Н»).
Крім цього, 18 грудня 2023 року в період з 11:10 до 11:15 ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_4 , в ході проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, повторно, незаконно збула за 650 грн ОСОБА_10 (особі зі зміненими анкетними даними) 0,2496 г наркотичного засобу, обіг якого заборонено, метадону (10 таблеток із написом «Метадон-3Н»).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, подала касаційну скаргу, в якій просить їх змінити, застосувати до ОСОБА_7 положення статей 75, 76 КК.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди:
- безпідставно не застосували до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК;
- не врахували того, що:
- ОСОБА_7 повністю та беззаперечно визнала свою вину, активно сприяла розкриттю злочину, щиро розкаялась, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася;
- у засудженої є двоє малолітніх дітей, яких вона виховує та утримує одна, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, не має інших родичів;
- засуджена та її діти мають статус внутрішньо переміщених осіб;
- діями ОСОБА_7 не було завдано шкоди;
- не встановлено обставин, що обтяжують покарання засудженої.
Позиції учасників судового провадження
Засуджена та її захисник підтримали доводи касаційної скарги, просили змінити судові рішення та застосувати положення статей 75, 76 КК.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації її дій за частинами 1, 2 ст. 307 КК, застосування положень ст. 69 цього Кодексу та призначення додаткового покарання в касаційному порядку не оспорюються. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
У поданій касаційній скарзі захисник покликається на безпідставне незастосування положення ст. 75 КК.
Колегія суддів не погоджується з цими доводами захисника з огляду на таке.
За приписами ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свої висновки щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 та можливості застосування положень ст. 69 КК (для ч. 2 ст. 307 КК), урахували: 
- характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень;
- невеликий розмір збутих наркотичних засобів, те, що від її дій тяжкі наслідки не настали;
- наявність обставин, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують;
- дані про особу обвинуваченої: ОСОБА_7  з 17 серпня 2022 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, має на утриманні двох малолітніх дітей, вперше притягається до кримінальної відповідальності. 
Водночас суди визнали встановлені обставини недостатніми для застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
У касаційній скарзі захисник стверджує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі її підзахисної через незастосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК, тобто сторона захисту фактично порушує питання про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються звільнення від відбування призначеного покарання й пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання чи звільнення від його відбування тощо.
Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів касаційного суду, враховуючи конкретні обставини справи, характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також дані про її особу, які вже були враховані судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні обвинуваченій покарання, не знаходить підстав для задоволення висловлених захисником у касаційній скарзі вимог щодо звільнення засудженої від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їхніх висновків з питання відсутності підстав для застосування положення ст. 75 КК захисник у касаційній скарзі не зазначила, а тому її скарга задоволенню не підлягає. 
Твердження сторони захисту про неврахування судами активного сприяння розкриттю злочину не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, позаяк ця обставина не була встановлена ні досудовим розслідуванням, ані під час судового провадження. 
Водночас згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. 
Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
За приписами ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Під час касаційного провадження колегія суддів установила, що ОСОБА_7 :
- повністю визнала свою вину, щиро розкаялася, що суди визнали обставинами, які пом`якшують покарання;
- вперше притягується до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей (доньку  ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яких виховує самостійно, не має інших родичів, оскільки є вихованкою інтернату, критично ставиться до вчинених нею неправомірних дій, незначний розмір збутих наркотичних засобів та спосіб їх придбання.
Встановлені обставини, що пом`якшують покарання засудженій, колегія суддів уважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень як за ч. 1, так і за ч. 2 ст. 307 КК, тому з урахуванням зазначеного та даних про особу ОСОБА_7 , дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про наявність достатніх підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 за частинами 1, 2 ст. 307 КК покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК. 
За цих обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій стосовно ОСОБА_7 підлягають зміні. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
В порядку ст. 433 КПК вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за: 
- ч. 1 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до 2 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити  ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3