ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2026 р. справа № 300/4246/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Марчук Світлана Василівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану";
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 25.02.2022 призваний на військову службу у віці до 25 років під час дії воєнного стану та проходив військову службу в періоди з 25.02.2022 по 06.10.2023 та з 15.02.2024 по 04.12.2025, під час якої брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в загальній кількості не менше шести місяців. Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 16.10.2025, в якому просив виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. 04.12.2025 ОСОБА_1 звільнений з військової служби, однак жодної відповіді на свій рапорт від 16.10.2025 не отримав. На неодноразові адвокатські запити представника позивача Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що очікує документів від військових частин за попереднім місцем проходження ОСОБА_1 військової служби. Таким чином, позивач очікує на прийняття рішення за своїм рапортом від 16.10.2025 більше восьми місяців. Представник позивача вважає протиправною таку бездіяльність відповідача, оскільки ОСОБА_1 був особою сержантського складу Збройних Сил України, під час воєнного стану, до набрання чинності Постанови № 153 у віці до 25 років проходив військову служби по мобілізації, а також проходив станом на 13.02.2025 військову службу та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців, що підтверджується відповідною довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України від 17.12.2025 № 1797-4216, а тому позивач відповідає умовам, визначеним Постановою № 153 для отримання одноразової грошової винагороди.
Ухвалою від 22.06.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, ухвалу від 22.06.2026 про відкриття провадження отримав 22.06.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до частини шостої статті 159 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по мобілізації 25.02.2022, яку проходив у Військовій частині НОМЕР_2 та був звільнений 06.10.2023 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
З 15.02.2024 позивач знову був мобілізований та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 по 04.12.2025, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 06.09.2022 (а.с. 20-35), копією витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2025 № 363 про звільнення та виключення зі списків особового складу з 04.12.2025 за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». (а.с. 36-37), копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2025 № 27236 (а.с. 47).
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 03.08.2023 (а.с. 19).
Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в період: з 18.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 31.07.2024, з 01.08.2024 по 31.08.2024, з 01.09.2024 по 24.09.2024, з 19.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 14.11.2024, з 03.12.2024 по 26.12.2024, з 30.12.2024 по 31.12.2024, з 01.01.2025 по 19.01.2025, з 25.01.2025 по 31.01.2025, з 01.02.2025 по 06.02.2025, з 27.02.2025 по 28.02.2025, з 01.03.2025 по 31.03.2025, з 01.04.2025 по 30.04.2025, з 01.05.2025 по 15.05.2025, з 24.05.2025 по 31.05.2025, з 01.06.2025 по 28.06.2025, з 01.07.2025 по 31.07.2025, з 01.08.2025 по 21.08.2025, з 06.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 27.11.2025, всього брав безпосередню участь у бойових діях 552 дні, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2025 № 1797-4216 (а.с. 41-42).
Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 16.10.2025, в якому просив виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, однак жодної відповіді на свій рапорт від 16.10.2025 не отримав.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2025 № 363 ОСОБА_1 звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та з 04.12.2025 виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 36-37).
02.01.2026 представник позивача направив до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про отримання інформації про розгляд рапорта позивача від 16.10.2025. 
Військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача про те, що до рапорта від 16.10.2025 ОСОБА_1 не долучив довідку про відсутність судимості.
Позивач повторно звернувся до відповідача із рапортом про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., до якого долучив витяг від 14.01.2026 про відсутність судимості (а.с. 49).
Листом від 26.03.2026 № 1797/17/1183 Військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача у відповідь на адвокатський запит від 09.03.2026, що для ухвалення остаточного рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., відповідачу необхідно отримати документи за період проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_6 . Після отримання необхідних документів, вони будуть оперативно опрацьовані у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 44).
Аналогічна відповідь про очікування документів від Військової частини НОМЕР_6 про проходження ОСОБА_1 військової служби міститься в листі відповідача від 07.05.2026 (а.с. 45).
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року за №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону №2011-XII).
Приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 11.02.2025 прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі - Постанова №153).
За змістом частини першої статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (частина 5 статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Постанова № 153 опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" 13.02.2025.
Таким чином, Постанова № 153 набрала чинності 13.02.2025 з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 (в первинній редакції від 11.02.2025) установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 (в первинній редакції від 11.02.2025) установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
За результатами аналізу вищевказаних положень пунктів 3 та 4 Постанови № 153 слід дійти висновку, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
(1) бути особами рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
(2) бути прийнятою або призваною на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX до набрання чинності цією постановою [до 13.02.2025] у віці до 25 років;
(3) проходити військову службу;
(4) брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою [13.02.2025].
Як встановлено судом вище, позивач у віці до 25 років призваний на військову службу по мобілізації 25.02.2022, яку проходив у Військовій частині НОМЕР_2 та був звільнений 06.10.2023 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
З 15.02.2024 позивач знову був мобілізований у віці до 25 років та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 по 04.12.2025, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 06.09.2022 (а.с. 20-35), копією витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2025 № 363 про звільнення та виключення зі списків особового складу з 04.12.2025 за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». (а.с. 36-37), копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2025 № 27236 (а.с. 47).
Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в період: з 18.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024, з 01.06.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 31.07.2024, з 01.08.2024 по 31.08.2024, з 01.09.2024 по 24.09.2024, з 19.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 14.11.2024, з 03.12.2024 по 26.12.2024, з 30.12.2024 по 31.12.2024, з 01.01.2025 по 19.01.2025, з 25.01.2025 по 31.01.2025, з 01.02.2025 по 06.02.2025, з 27.02.2025 по 28.02.2025, з 01.03.2025 по 31.03.2025, з 01.04.2025 по 30.04.2025, з 01.05.2025 по 15.05.2025, з 24.05.2025 по 31.05.2025, з 01.06.2025 по 28.06.2025, з 01.07.2025 по 31.07.2025, з 01.08.2025 по 21.08.2025, з 06.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 31.10.2025, з 01.11.2025 по 27.11.2025, всього брав безпосередню участь у бойових діях 552 дні, що підтверджується копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2025 № 1797-4216 (а.с. 41-42).
Таким чином, безпосередня участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153.
Витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" підтверджено відсутність випадків притягнення позивача до кримінальної відповідальності (а.с. 49).
При цьому, на час набрання чинності Постановою № 153 та подання первинного рапорта від 16.10.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., ОСОБА_1 проходив військову службу.
За вказаних обставин, на час набрання чинності Постановою № 153, позивач відповідав усім вимогам, передбаченим такою Постановою № 153, для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 гривень.
Суд наголошує, що у даному випадку повноваження відповідача щодо нарахування та виплати зазначеної винагороди не є дискреційними. Оскільки матеріалами справи підтверджено виконання позивачем усіх умов, визначених пунктом 4 Постанови № 153, у відповідача виник імперативний обов`язок вчинити конкретну дію. Будь-яка альтернативна поведінка суб`єкта владних повноважень за умови відповідності особи критеріям закону є протиправною. Таким чином, зобов`язання відповідача здійснити виплату є належним способом захисту, який не є втручанням у дискрецію, оскільки правовий результат у цій ситуації є однозначним та передбачуваним.
При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. У розумінні сталої практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Кечко проти України" та "Мюллер проти Австрії", концепція "майна" охоплює не лише наявні речі, а й законні сподівання на отримання певних виплат, якщо особа виконала всі умови, передбачені чинним законодавством.
Згідно з правовою позицією ЄСПЛ у справі "Будченко проти України", якщо державний орган відмовляє у виплаті, аргументуючи це відсутністю певної процедури або внутрішніми організаційними труднощами, це становить непропорційне втручання у право на мирне володіння майном. Суд констатує, що станом на день розгляду справи відповідач не надав доказів існування об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали виплату винагороди протягом понад трьох місяців з моменту звернення позивача.
Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Таким чином, суд дійшов до висновку, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. за тривалість проходження військової служби в бойових умовах на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.