ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2026 р. Справа№ 911/2698/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Суліма В.В. 
Алданової С.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування»
на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2026
у справі № 911/2698/25 (суддя Сокуренко Л.В.)
за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина»
про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» про стягнення 17 969, 04 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки (графік поставки) №УПЗ 65/30-24 від 07.02.2024 в частині своєчасної поставки товару в повному обсязі. У зв`язку із чим позивач просить стягнути 17 969,04 грн пені за порушення зобов`язання. 
Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав приписи ст.ст. 16, 530, 610, 611, 612, 629 ЦК України та статті 174, 193, 216, 217, 218, 230 Господарського кодексу України, а також умови укладеного між сторонами договору поставки №УГВ 65/30-24 від 07.02.2024 (зокрема, пункт 7.8, який передбачає сплату штрафних санкцій за порушення строків поставки товару). 

Доводи та заперечення відповідача

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач (ТОВ «Дніпрошина») заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що зобов`язання з поставки 40 штук спірних автошин має вважатися припиненим через об`єктивну неможливість його виконання, оскільки їх виготовлення було повністю припинено виробником і товар відсутній на ринку; відповідач діяв максимально добросовісно, неодноразово пропонуючи позивачу замінити автошини на іншу модель або зменшити обсяг закупівлі (на що отримав відмову), і наголошує, що стягнення заявленої пені є несправедливим, оскільки він уже добровільно сплатив 38 222,28 грн штрафних санкцій, а позивач додатково утримав забезпечення виконання договору на суму 159 150,00 грн (що загалом перевищує вартість недопоставленого товару), у зв`язку з чим відповідач просить суд, як альтернативу, зменшити розмір неустойки до вже сплаченої суми, щоб не допустити її перетворення на каральну санкцію за відсутності збитків у позивача.
Правовою підставою своїх заперечень та клопотань учасник справи визначив приписи статей 551, 607, 624 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України (норми матеріального права), а також статей 4, 42, 165 Господарського процесуального кодексу України (норми процесуального права).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2026 у справі № 911/2698/25 суд задовольнив позов частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрошина» на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» 8 984,52 грн пені та 2 422,40 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовив. 
Оцінюючи доводи сторін, місцевий господарський суд дійшов висновку, що довід відповідача про припинення зобов`язання через неможливість його виконання (ст. 607 ЦК України) є необґрунтованим, оскільки відсутність товару на ринку або недодержання обов`язків контрагентом боржника не є винятковими чи форс-мажорними обставинами, а відповідач не надав доказів неможливості придбати вказані автошини в інших постачальників чи країнах. Розглядаючи доводи позивача щодо правомірності нарахування 17 969,04 грн пені, суд визнав їх обґрунтованими та доведеними, підтвердивши порушення строків поставки. Одночасно суд відхилив заперечення позивача щодо неможливості зменшення штрафних санкцій та задовольнив клопотання відповідача про зменшення пені, мотивуючи це тим, що відповідач раніше добросовісно сплачував інші штрафи, відсоток невиконаного зобов`язання є незначним (4,78%), позивач не довів понесення реальних збитків, а стягнення повної суми становило б несправедливий тягар для боржника - тому на підставі ст. 551 ЦК України розмір пені було зменшено на 50%. Щодо доводів про розподіл судових витрат, суд зазначив, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, судовий збір покладається у повному обсязі на відповідача, оскільки зменшення суми пені є реалізацією дискреційних повноважень суду, а не наслідком безпідставності позовних вимог. 
Норми права, якими суд обґрунтовує своє рішення: ст.ст. 3, 11, 204, 509, 526, 527, 530, 546, 549, 551, 598, 599, 607, 610, 611, 612, 617, 626, 627, 628, 631, 655, 662, 663, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 202, 205 ГК України, ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-240 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОШИНА» на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» 8 984,52 грн - пені. В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
А саме апелянт посилається на те, що:
- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахувавши при цьому сталу практику та висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах;
- всупереч нормам процесуального права, суд встановив обставини, які не підтверджуються доказами, зокрема щодо наявності виключних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій;
- суд помилково ототожнив відсутність заявленої позовної вимоги про стягнення збитків із їх фактичною відсутністю, при цьому обов`язок доведення відсутності збитків та наявності виняткових обставин для зменшення пені лежав на відповідачі, який таких доказів не надав;
- нарахований розмір пені (36,9% від суми невиконаного зобов`язання) не є надмірно великим, відповідає принципу розумності, а сплата неустойки належить до звичайних комерційних ризиків підприємницької діяльності;
- суд безпідставно розцінив часткову сплату відповідачем штрафних санкцій як виняткову обставину та добросовісну поведінку, оскільки такі дії спрямовані виключно на зменшення власного зобов`язання та уникнення судових витрат;
- судом не було враховано ступінь виконання зобов`язання боржником, який взагалі не виконав основне зобов`язання з поставки товару на суму 152 280,00 грн. 
Свою апеляційну скаргу заявник обґрунтовує приписами статей 8, 55, 129 Конституції України, статей 550, 551, 624 Цивільного кодексу України, статей 42, 44, 233 Господарського кодексу України та статей 2, 7, 11, 13, 17, 74, 86, 210, 236, 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи та заперечення відповідача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який, оцінивши докази та обставини справи у сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для такого зменшення;
- необхідно дотримуватися розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, щоб неустойка не перетворювалася на непомірний тягар для боржника та джерело невиправданих прибутків для кредитора;
- відповідач виконав Договір на загальну суму 3 030 720,00 грн (на 95,2%), тоді як сума невиконаного зобов`язання становить лише 152 280,00 грн (4,8%);
- як у межах строку поставки, так і після закінчення строку дії Договору, Відповідач вживав активні заходи (запити, пропозиції заміни або припинення), аби забезпечити Позивача необхідними шинами, проте Позивач відмовлявся від усіх варіантів врегулювання;
- виробник (POWERTRAC TYRE CO. LTD) повідомив, що виготовлення відповідної шини повністю припинено, вона відсутня на ринку, а Постачальник через це об`єктивно не може ні поставити товар, ні припинити зобов`язання, що виключає вину Відповідача;
- відповідач вже сплатив 38 222,28 грн штрафних санкцій та фактично надав забезпечення виконання договору на суму 159 150,00 грн; загальна сума 197 372,28 грн перевищує вартість недопоставленого товару;
- встановлені Договором санкції з урахуванням наданого забезпечення є завеликими порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити, тому штраф набуває ознак каральної санкції при повній відсутності доведених збитків у Позивача;
- аргументи Позивача про змагальність сторін є маніпулятивними, оскільки вони не спростовують того факту, що суд оцінює докази у сукупності, а кожна обставина, на яку посилається Відповідач, є належним чином доведеною. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи у цій справі. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції.
08.04.2026 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до ст. 267 ГПК України суддя Євсіков О.О. заявив самовідвід від розгляду справи №911/2698/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 заяву судді Євсікова О.О. про самовідвід від розгляду справи №911/2698/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2026 задоволено. Відведено суддю Північного апеляційного господарського суду Євсікова О.О. від розгляду справи №911/2698/25. Матеріали справи №911/2698/25 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Алданова С.О., Сулім В.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2026 у справі №911/2698/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 01.06.2026. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 01.06.2026. 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.
07.02.2024 між ТОВ «Дніпрошина» (постачальник) та АТ «Укргазвидобування» (покупець) укладено договір поставки автошин № УГВ 65/30-24 на загальну суму до 3 183 000,00 грн (з ПДВ).
Згідно з графіком, товар мав бути поставлений протягом 240 календарних днів з дати укладення договору (до 04.10.2024 включно).
За прострочення поставки передбачена пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатковий штраф 7% (п. 7.8 договору).
Відповідач частково виконав договір, поставивши товар на загальну суму 3 030 720,00 грн.
Невиконаним залишилося зобов`язання за п. 35 специфікації щодо поставки 40 автошин моделі 225/75R16 Powertrac Snowmarch 115/112S на суму 152 280,00 грн.
Починаючи з літа 2024 року, постачальник неодноразово звертався до покупця з пропозицією замінити недопоставлені шини на іншу модель (Powertrac Snowtour). Відповідач пояснював це тим, що виробник припинив випуск передбаченої договором моделі. Постачальник надавав листи від виробника, сертифікати якості та пропонував або укласти додаткову угоду на заміну товару (за нижчою або тотожною ціною), або зменшити загальний обсяг закупівлі.
АТ «Укргазвидобування» послідовно відхиляло всі пропозиції щодо заміни товару, посилаючись на те, що запропоновані аналоги не мають доведеного покращення якості. Позивач вимагав здійснити поставку строго за умовами договору та відмовився зменшувати обсяг закупівлі. Згоди щодо внесення змін до договору досягнуто не було.
За попередні періоди прострочення поставки цих 40 шин позивач неодноразово направляв вимоги про сплату штрафних санкцій. ТОВ «Дніпрошина» добровільно сплатило їх у повному обсязі на загальну суму 38 222,28 грн.
АТ «Укргазвидобування» звернулося до суду через подальше невиконання зобов`язання для стягнення 17 969,04 грн пені, яка була нарахована за 118 днів прострочення у період з 04.04.2025 до 31.07.2025.

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

За змістом статті 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Проте, суд зазначає, що вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до статті 617 ЦК України та частини 2 статті 218 ГК України, суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності лише у разі дії непереборної сили. Закон імперативно встановлює, що відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами непереборної сили (форс-мажором) та не звільняють боржника від обов`язку нести господарсько-правову відповідальність.
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Ця норма кореспондується з положеннями статті 233 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому до уваги беруться:
- ступінь виконання зобов`язання боржником;
- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні;
- не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Суд враховує сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанову від 18.03.2020 у справі № 902/417/18), згідно з якою цивільно-правова відповідальність має компенсаторний, а не каральний характер. Зменшення розміру неустойки є інструментом суду для недопущення перетворення штрафних санкцій на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. У кожному конкретному випадку суд, керуючись статтями 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, на власний розсуд оцінює докази та наявність виняткових обставин для застосування такого зменшення, дотримуючись розумного балансу інтересів сторін.

Правова позиція апеляційного суду 

Колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги Позивача (АТ «Укргазвидобування») та відзиву на неї Відповідача (ТОВ «Дніпрошина»), дійшла наступних висновків.

Щодо факту порушення зобов`язання та доводів Відповідача про неможливість його виконання

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що між сторонами було укладено договір поставки № УГВ 65/30-24 від 07.02.2024 на загальну суму 3 183 000,00 грн.
Відповідач здійснив часткову поставку на суму 3 030 720,00 грн, що становить 95,2% від загальної суми договору.
Водночас зобов`язання щодо поставки 40 шт. автошин 225/75R16 Powertrac Snowmarch 115/112S на суму 152 280,00 грн (4,8% від договору) у встановлений строк (до 04.10.2024) виконано не було.
Відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції посилався на статтю 607 ЦК України, стверджуючи, що зобов`язання припинилося неможливістю його виконання через зняття вказаної шини з виробництва та її відсутність на ринку.
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відхилення цих доводів, оскільки згідно зі ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, не вважається випадком або непереборною силою і не звільняє боржника від відповідальності. Відповідач як суб`єкт господарювання діє на власний комерційний ризик і мав передбачити можливі ускладнення з постачанням товару. Отже, факт правопорушення у вигляді прострочення поставки є доведеним.

Щодо доводів Позивача (Апелянта) про неправильне застосування судом першої інстанції ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені з 17 969,04 грн до 8 984,52 грн (на 50%), чим порушив норми матеріального права та не врахував правові висновки Верховного Суду щодо винятковості випадків для зменшення санкцій та відсутності доведених збитків.
Колегія суддів відхиляє ці доводи з огляду на таке. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення
Позивач обґрунтовано зазначає, посилаючись на ч. 1 ст. 550 та ч. 1 ст. 624 ЦК України, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, і вона підлягає стягненню у повному розмірі. Проте це правило стосується права кредитора на стягнення, тоді як право суду на зменшення неустойки є інструментом забезпечення розумного балансу інтересів сторін, що є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, цивільно-правова відповідальність має компенсаторний, а не каральний характер. Якщо відповідальність боржника залежить виключно від встановлених договором санкцій, вона може стати непропорційною наслідкам правопорушення, що вимагає втручання суду для недопущення перетворення неустойки на каральну санкцію. (пункт 8.22 постанови).
Відхиляючи довід апелянта про те, що обов`язок доведення відсутності збитків покладався виключно на відповідача, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте, при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України), суд повинен об`єктивно оцінити, чи не є штрафні санкції надмірно великими порівняно зі збитками кредитора.
Відповідач у своєму клопотанні про зменшення пені навів обґрунтовані доводи щодо відсутності негативних майнових наслідків для позивача, вказавши на добровільну сплату попередніх штрафів та утримання позивачем забезпечення виконання договору. За змістом статей 13, 74 ГПК України, у разі надання боржником доводів на користь неспівмірності неустойки, кредитор (позивач), заперечуючи проти її зменшення, не позбавлений права надати суду докази понесення ним фактичних збитків або додаткових витрат, спричинених простроченням. Позивач таких доказів не надав, обмежившись лише посиланням на презумпцію правомірності стягнення повної суми пені. Отже, суд першої інстанції не перекладав тягар доказування на позивача, а здійснив комплексну оцінку наявних у справі матеріалів, констатувавши відсутність документально підтверджених відомостей про те, що стягнення неустойки у повному обсязі є необхідним для справедливої компенсації втрат кредитора.

Щодо оцінки винятковості обставин та балансу інтересів сторін

Апелянт помилково вважає, що часткове виконання Відповідачем вимог про сплату штрафних санкцій в досудовому порядку спрямоване виключно на уникнення судових витрат і не є підставою для зменшення.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції належним чином оцінив поведінку боржника. Відповідач неодноразово звертався до Позивача з пропозиціями заміни товару задля виконання зобов`язання. Крім того, Відповідач добровільно сплатив на користь Позивача штрафні санкції за попередні періоди прострочення у загальному розмірі 38 222,28 грн.
Суд першої інстанції правильно зважив на співвідношення загальної суми нарахованих санкцій (56 191,31 грн) до вартості непоставленого товару (152 280,00 грн), що складає 36,9%. Стягнення додаткової пені у повному розмірі (17 969,04 грн) за наявності вже сплачених Відповідачем сум становитиме надмірний фінансовий тягар для боржника.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне надати самостійну правову оцінку доводам відповідача щодо утримання позивачем забезпечення виконання договору у розмірі 159 150,00 грн. За змістом статей 546, 560 ЦК України, забезпечення виконання зобов`язання (зокрема у формі гарантії) має на меті гарантувати задоволення майнових вимог кредитора та покриття його можливих збитків у разі порушення договору боржником. 
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується позивачем, сума утриманого забезпечення (159 150,00 грн) перевищує загальну вартість недопоставленого товару, яка становить 152 280,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач вже добровільно сплатив 38 222,28 грн штрафних санкцій за попередні періоди прострочення, майнові інтереси кредитора від невиконання боржником залишкової частини договору (4,8%) виявляються більш ніж повністю захищеними та фінансово компенсованими. 
За таких умов стягнення спірної пені у повному обсязі, без доведення позивачем факту понесення ним реальних збитків чи додаткових витрат, які б не покривалися утриманим забезпеченням та вже сплаченими штрафами, призвело б до безпідставного збагачення кредитора. Неустойка у цьому випадку остаточно втратила б свою стимулюючу та компенсаторну функцію, набувши яскраво вираженого карального характеру, що прямо суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Наведене безапеляційно підтверджує правильність висновку місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування приписів статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України.
Апеляційний суд критично оцінює довід апелянта про те, що місцевий суд безпідставно врахував ступінь виконання договору в цілому (95,2%), проігнорувавши той факт, що зобов`язання з поставки конкретної партії автошин на суму 152 280,00 грн не було виконано взагалі.
Колегія суддів погоджується, що в частині спірної специфікації (п. 35) має місце прострочення поставки. Водночас, приписи статті 233 ГК України зобов`язують суд враховувати не лише сухі математичні показники виконання конкретної нездійсненої поставки, але й загальну поведінку боржника в межах укладеного правочину, його майновий стан та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Успішне та своєчасне виконання відповідачем договору на суму понад 3 млн грн свідчить про його загальну добросовісність та спроможність як контрагента. Невиконання ж залишкової частини (4,8% від загальної суми) було зумовлено об`єктивними труднощами у відносинах з виробником, які, хоч і не є форс-мажором, проте характеризують причини прострочення як такі, що не містять ознак зловмисного ухилення від виконання зобов`язань. Оцінюючи ці обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що застосування максимальних штрафних санкцій до боржника, який виконав переважну більшість умов комплексного договору поставки і вживав активних дій для врегулювання спірної ситуації, суперечитиме принципам справедливості та пропорційності.
Доводи Апелянта про те, що незначна сума невиконаного зобов`язання створює для нього необхідність у пошуку нового товару та проведенні нової закупівлі, є слушними. Однак саме тому суд першої інстанції не відмовив у стягненні пені повністю, а зменшив її лише на 50% (стягнувши 8 984,52 грн), чим забезпечив компенсацію Позивачу зазначених незручностей і зберіг стимулюючу функцію неустойки.
Оцінюючи наведені Позивачем аргументи в апеляційній скарзі апеляційний суд, щодо оціночності категорій "значно" та "надмірно"), констатує, що визначення конкретного розміру, до якого підлягає зменшенню неустойка, належить до дискреційних повноважень суду.
Місцевий господарський суд навів глибоке та вичерпне обґрунтування мотивів зменшення пені, проаналізувавши не лише відсутність доказів майнових збитків у Позивача, але й високий відсоток виконання договору, поведінку Відповідача, що свідчить про його добросовісність, та реальний майновий баланс сторін. Доводи апеляційної скарги АТ «Укргазвидобування» зводяться виключно до переоцінки встановлених судом обставин на власну користь та не спростовують законності прийнятого рішення.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності господарського судочинства, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2026 у справі №911/2698/25 залишити без змін.
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та у випадках, передбачених статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.  

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді В.В. Сулім

С.О. Алданова