П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 564/741/25
Провадження № 22-ц/4815/700/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
секретар судового засідання – Маринич В. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору –
державний нотаріус Костопільської державної нотаріальної контори
Рівненської області Доброскокова Анна Миколаївна

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Красовського Анатолія Степановича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року у складі судді Снітчук Р. М., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 15 годині 04 хвилини, повний текст рішення складено 31 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскокова Анна Миколаївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 04.06.2021р. До складу вказаного будинковолодіння також належить літня кухня «Д», яка була раніше частиною 1/2 сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_1 , 1941 року забудови. 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно погосподасрького обліку у період 1971 – 1973 років рахувалася за ОСОБА_3 , дідом позивача, до членів сім`ї якого входила ОСОБА_4 , його дружина, решта 1/2 частина обліковувалася за ОСОБА_5 , матір`ю відповідача. У 1974 році ОСОБА_3 на сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_1 побудував новий житловий будинок та належна йому 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 увійшла в якості господарської будівлі, як літня кухня, до нового домоволодіння. ОСОБА_3 помер у 1990 році та після його смерті вказане домоволодіння перейшло у власність його дружини ОСОБА_4 . Згідно договору дарування від 04.06.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Скоропад В. В., ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , до складу якого в тому числі увійшли надвірні будівлі – «Д» - літня кухня. На підставі цього договору дарування за позивачем зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1445014356234. Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009р. (справа № 2-207/2009) за відповідачем ОСОБА_2 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Вважає, що 22.08.2024р. на ім`я відповідача державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскоковою А. М. неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 на іншу 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 . Зазначала, що інша 1/2 частина зазначеного житлового будинку належить позивачу в якості надвірної будівлі Д - літня кухня в домогосподарстві по АДРЕСА_1 та до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , не входила, оскільки останній на праві власності не належала. Видача свідоцтва про право на спадщину порушує право власності позивача, яке вона набула ще у 2021 році. Відповідач не мав права на спадкування 1/2 частки зазначеного житлового будинку, яка не належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві власності. Просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024 року, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскоковою А. М., також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

Вважаючи рішення суду незаконним, представник ОСОБА_1 – адвокат Красовський А. С. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024 року відповідач є спадкоємцем 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і це право власності на 1/2 частину будинку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за №2976255256060, що підтверджено Витягом №391992471 від 22.08.2024 року. Однак, право власності на цей об`єкт нерухомості вже було зареєстровано в 2009 році на підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009р. (справа № 2-207/2009), а інша 1/2 частина належить на даний час позивачеві в якості надвірної будівлі (літня кухня) в домогосподарстві по АДРЕСА_1 . Зазначає, що така видача свідоцтва про право на спадщину порушує право власності позивача, яке вона набула ще у 2021 році. Також вказує, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024 року було видано нотаріусом на підставі того ж заповіту, який став підставою для винесення рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009 року. Тобто у 2024 році повторно зареєстровано право власності на ту ж саму 1/2 частину будинку, яке вже було зареєстровано за позивачем у 2009 році на підставі рішення суду від 19.02.2009 року по справі № 2-207/2009р. Право ж власності на приміщення (Д-Літня кухня) з 04.06.2021 року вже було на законних підставах зареєстровано за ОСОБА_1 , про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №259976516 від 04.06.2021р., а тому для видачі свідоцтва про спадщину в 2024 році не було жодних підстав. Наголошує на відсутності доказів і законних обґрунтувань того, що ОСОБА_2 має право власності саме на іншу, відмінну від вже зареєстрованої у 2009 році 1/2 частину будинку в АДРЕСА_2 , та жоден правовстановлюючий документ не свідчить про індивідуальне визначення такого майна в контексті права власності на нього відповідача. Вважає, що свідоцтво про спадщину було видано безпідставно і до нього було включено саме те майно, на яке спадкодавець не мала права на час відкриття спадщини, а відповідач не мав права на його спадкування. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, визнавши недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024 року, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскоковою А. М., а також відшкодувати судові витрати.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскокова А. М. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу – безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 04.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1200, ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , до надвірних будівель у тому числі належить Д – літня кухня. Право власності на вказаний об`єкт нерухомості згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.06.2021 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 .

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідачу ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірнимим будівлями по АДРЕСА_1 належить з часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Право власності на частину вказаного будинковолодіння відповідач набув на підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , якій належала вказана частка на підставі виписки погосподарської книги № 1119 від 22.12.2008. Згідно витягу про реєстрацію права власності КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 16.04.2009 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частку цього будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер 27062858. 

22.08.2024 року державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Доброскоковою А.М. відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 452, у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 на частку цього ж житлового будинку з надвірними будівлями, яка належала спадкодавцю на праві власності згідно Державного реєстру речових прав 18.07.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2976255256060. Із витягу з державного реєстру речових прав від 22.08.2024 вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 452 від 22.08.2024 року зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями. 

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в тому числі вказуючи, що воно видане ОСОБА_2 на частину майна, яке є її власністю.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 вказав, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

На думку апеляційного суду, що позивачем не доведено та не підтверджено належним доказами того, що до виданого на ім`я відповідача свідоцтва про право на спадщину за заповітом включено майно, яке не належало спадкодавцю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини.

Положеннями ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, чинними на час набуття права на спірний об`єкт нерухомості, право власності на індивідуальні будинки в сільській місцевості визначалося за правилами колгоспного двору. 
Згідно зі ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками з ведення книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69). Згідно із зазначеними нормативними актами погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в УРСР із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.
Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений – сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Судом встановлено, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 у період 1971 – 1973 років за ОСОБА_3 як членом колгоспного двору рахувалася 1/2 частка житлового будинку 1946 року забудови, що також підтверджується випискою з погосподарської книги виконкому Звіздівської сільської ради за 1971-1973 р., виданою Головинською сільською радою від 16.12.2024.
Архівні виписки з погосподарської книги Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської області у період 1974 – 1976, 1977-1979, 1980 – 1982 років, особові рахунки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 житловий будинок з господарськими будівлями в с. Ставок Костопільського району Рівненської області рахувався за ОСОБА_6 .. 
Згідно архівних виписок з погосподарської книги Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської області у період 1974 – 1976, 1977-1979, 1980 – 1982 років, особових рахунків № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_1 , архівних виписок Головинської сільської ради № 218, 219, 220 від 19.05.2025 року, за ОСОБА_3 рахувався житловий будинок з господарськими будівлями в с. Ставок Костопільського району Рівненської області 1971 року забудови.
Таким чином, ОСОБА_3 , побудувавши сусідній будинок як член колгоспного двору вибув із господарства у житловому будинку 1946 року забудови та за ним припинила обраховуватися його частка у вказаному будинковолодінні.

Із виписки з погосподарської книги № 5 с. Ставок виконкому Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської обалсті від 17.11.2017 № 1644 вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 рахувався після смерті ОСОБА_3 за його дружиною ОСОБА_4 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 108508320 від 21.12.2017 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомості. 
Відповідно до виписки Головинської сільської ради № 270 від 07.03.2024 згідно погосподарської книги № 5 с. Ставок, особовий рахунок № НОМЕР_6 , житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_2 рахується за ОСОБА_2 – 1/2 частина будинку та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , – 1/2 будинку. 
З огляду на наведене відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024, виданого ОСОБА_2 , та, відповідно – відсутність підстав для задоволення позову.
Як вбачається із доводів позивача, продубльованих і в апеляційній скарзі, предметом спору є приміщення Д-літня кухня, яке ймовірно належить до надвірних будівель з житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , на реєстрацію якого на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого Скоропад В.В., приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області 01 червня 2021 року за реєстровим №1200.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2009 року (на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями) та реєстрацією Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 16.04.20098 року; реєстраційний номер: 27062858; номер запису: 20-20 в книзі1.
Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим ОСОБА_7 , державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області 21 серпня 2024 року за реєстровим № 452 (на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) та реєстрацією в Державному реєстрі речових прав 21 серпня 2024 року, номер відомостей про речове право: 56372040; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2976255256060. 
Відповідно до Технічного паспорта та виписки з інвентаризаційних матеріалів № 434, наданої ФОП ОСОБА_8 , до господарських будівель відносяться: а-прибудова; Б-сарай; К-колодязь. Приміщення Д-літня кухня в наданих документах та при
реєстрації права власності не зазначено.

Що стосується оформлення спадщини ОСОБА_2 після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_6 та отримання ним свідоцтва про право на спадщину, видане ОСОБА_7 , державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області 21 серпня 2024 року за реєстровим № 452, яке просить позивач визнати недійсним, то відповідні доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає неспроможними і такими, що спростовуються установленими обставинами справи.

Так, 28 травня 2008 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 Костопільською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області було заведено спадкову справу № 153/2008 щодо майна померлої ОСОБА_6 . Згідно інформації зі Спадкового реєстру (№ витягу: 14785599 від 28.05.2008) та наданого заповіту, посвідченого Чирук С.А., секретарем виконкому Звіздівської сільської Ради народних депутатів Костопільського району Рівненської області 15 січня 1990 року за реєстровим № 1, призначеним спадкоємцем на все майно, належне ОСОБА_6 , є ОСОБА_2 . 
22 серпня 2024 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся ОСОБА_2 , на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , надавши до контори Витяг з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу: 388191241 від 25.07.2024 року, про реєстрацію права власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку за ОСОБА_6 , речове право зареєстроване 18.07.2024 року державним реєстратором Ільчуком Олександром Сергійовичем, Степанська селищна рада Сарненського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2976255256060, Технічний паспорт на вказаний житловий будинок.
Відповідно до статей 1233, 1296, 1297 Цивільного кодексу України державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскоковою А.М. 22 серпня 2024 року за реєстровим № 452 на бланку НТМ 663159 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями, належного померлій ОСОБА_6 . 

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 

Відповідно до частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Отже, спадщину було оформлено з дотриманням законодавчих актів, в тому числі Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і підстав у відмові на вчинення таких дій у нотаріуса не було. 

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Красовського Анатолія Степановича залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.