Справа № 420/7883/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.03.2026 № 243 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності”, яким накладено дисциплінарне стягнення “ДОГАНА” головному сержанту ОСОБА_1 десантно-штурмової роти.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, повинна фокусуватися насамперед на тому чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням. випадку З аналізу ж норм Дисциплінарного статуту вбачається, що в будь якому вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування. 
Як видно з оскаржуваного наказу, службове розслідування за фактом вчиненого позивачем правопорушення не призначалося, а оскаржений наказ прийнято виключно на підставі рапорту Старшого оперативної групи молодшого лейтенанта ОСОБА_2 невідомого змісту.
При цьому, як зазначає позивач, наказ не містить жодного обґрунтування того, який характер та обставини вчинення позивачем правопорушення та у чому воно безпосередньо полягало; наявності причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; які були допущені ним порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; яка попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Тобто, відповідачем у спірному наказі не обґрунтовано, що позивач взагалі вчинив дисциплінарний проступок та який саме, ступінь його вини та обставини вчинення проступку.
Отже оскаржуваний наказ є необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 30.03.2026 року прийнято адміністративний позов до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
До суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що вимоги позивача, викладені в адміністративному позові, відповідачем не визнаються повністю.
Представник відповідача зазначає, що 17.03.2026р о 8:00 під час ранкової перевірки наявності особового складу, було виявлено відсутність сержанта ОСОБА_3 , який на телефонні дзвінки не відповідав, і лише об 11:09 вийшов на зв`язок через мобільний додаток “Signal” і повідомив що вже прямує в розташування. Близько 12:00 сержант ОСОБА_4 цього ж дня, прибув до розташування частини, що є порушенням військової дисципліни в пункті постійної дислокації. Факт порушення військової дисципліни підтверджується Рапортом від 17.03.2026 року старшого оперативної групи в ППД, який на підставі Наказу військової частини НОМЕР_1 № 183 від 02.03.2026 року уповноважений здійснювати перевірку особового складу.
Представник відповідача вказує, що враховуючи попередні порушення військової дисципліни сержанта ОСОБА_3 , а саме самовільне залишення частини військової частини тривалістю до трьох діб, в період з 8:00 09.03.2026 р. по 10:30 10.03.2026 р., відсутності необхідності встановлення інших обставини, які мають значення для прийняття рішення, командиром військової частини НОМЕР_1 , наказом (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.03.2026 № 243 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА» головному сержанту десантно-штурмової роти ОСОБА_1 .
Позивачем надано відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Однак, з аналізу ж норм Дисциплінарного статуту вбачається, що в будь-якому випадку вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування. Нічого з вищенаведеного відповідачем зроблено не було, тому оскаржуваний наказ є немотивованим і не містить всіх передбачених законом відомостей, необхідних для висновку про наявність чи відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку. 
Враховуючи обставини непроведення службового розслідування, наказ не містить даних щодо врахування/неврахування під час накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення та обрання його виду: характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки позивача, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №119 від 29.04.2023 року, ОСОБА_1 прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) та призначений на посаду стрільця – снайпера 1 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та зарахований на всі види забезпечення. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №41 від 08.02.2025 року, призначений на посаду головного сержанта десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №68 від 09.03.2026 року, вважати таким, що ОСОБА_1 сержант, головний сержант десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, та знятий з усіх видів забезпечення. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 10.03.2026 року, вважається таким, що ОСОБА_1 сержант, головний сержант десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , прибув після самовільного залишення військової частини, та зарахований на всі види забезпечення.
17.03.2026 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт старшого оперативного групи військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 , згідно якого 17.03.2026р о 8:00 під час ранкової перевірки наявності особового складу, ним було виявлено відсутність сержанта ОСОБА_3 , на телефонні дзвінки не відповідав, 11:09 вийшов на зв`язок через мобільний додаток "Signal" і повідомив що вже прямує в розташування, близько 12:00 сержант ОСОБА_4 цього ж дня, прибув до розташування частини, що є порушення військової дисципліни в пункті постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ) Факт порушення військової дисципліни можуть підтвердити, старший матрос ОСОБА_6 , старший лейтенант ОСОБА_7 .
Враховуючи попередні порушення військової дисципліни, а саме самовільне залишення частини військової частини військовослужбовцем тривалістю до трьох діб, в період з 8:00 09.03.2026р по 10:30 10.03.2026р, за систематичні порушення військової дисципліни на підставі ст.45, п. "б" ст. 48 і керуючись ст. 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, просив оголосити ДОГАНУ сержанту ОСОБА_8 , головному сержанту десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .
18.03.2026 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 243 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності”.
В наказі зазначено:
«Не зважаючи на постійну роботу керівного складу військової частини НОМЕР_4 щодо підтримання військової дисципліни, внутрішнього порядку, неухильного додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та законодавством України у підпорядкованих підрозділах та згідно рапорту старшого оперативної групи молодшого лейтенанта ОСОБА_2 вх. №2926 від 17.03.2026 в якому вказано, що за порушення військової дисципліни. На підставі ст.45, п. "б" ст. 48 і керуючись ст. 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оголосити ДОГАНУ сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , за порушення військової дисципліни в пункті постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ).
З метою покарання винних та недопущення випадків порушень військової дисципліни в подальшому, 
за порушення вимог статей ст.45, п. "б" ст. 48 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на сержанту ОСОБА_1 головному сержанту десантно-штурмової роти, керуючись статтею 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення передбачене на підставі пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України -«ДОГАНА».
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII). 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.199 року № 548-XIV.
Згідно 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно ст. 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV.
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. 
Згідно ст. 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку.
Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст. 83, 84, 86, 87 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
При цьому, оцінюючи обґрунтованість спірного наказу суд виходить із того, що відповідний наказ має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені належними доказами, в тому числі під час розгляду акту службового розслідування, та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.
При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 243 від 18.03.2026 року, за порушення вимог статей ст.45, п. "б" ст. 48 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на сержанту ОСОБА_1 головному сержанту десантно-штурмової роти, керуючись статтею 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення передбачене на підставі пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України -«ДОГАНА».
В наказі зазначено, що його прийнято згідно рапорту старшого оперативної групи молодшого лейтенанта ОСОБА_2 вх. №2926 від 17.03.2026 в якому вказано, що за порушення військової дисципліни на підставі ст.45, п. "б" ст. 48 і керуючись ст. 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оголосити ДОГАНУ сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту Десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , за порушення військової дисципліни в пункті постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ).
При цьому, згідно рапорту старшого оперативного групи військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 від 17.03.2026, 17.03.2026р о 8:00 під час ранкової перевірки наявності особового складу, ним було виявлено відсутність сержанта ОСОБА_3 , на телефонні дзвінки не відповідав, 11:09 вийшов на зв`язок через мобільний додаток "Signal" і повідомив що вже прямує в розташування, близько 12:00 сержант ОСОБА_4 цього ж дня, прибув до розташування частини, що є порушення військової дисципліни в пункті постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ) Факт порушення військової дисципліни можуть підтвердити, старший матрос ОСОБА_6 , старший лейтенант ОСОБА_7 .
Суд зауважує, що ключовим питанням для надання оцінки правовірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності факту відсутності позивача в розташуванні, тобто наявності підстав для притягнення його до дисциплінарного відповідальності.
Разом з тим, з оскаржуваного наказу № 243 від 18.03.2026 року вбачається, що під час вирішення питання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення – догана, відповідачем не досліджувались обставини за яких старшим оперативної групи військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_9 подано рапорт від 17.03.2026р., в тому числі обставини, що передували його поданню в частині відсутності позивача в розташуванні.
Крім того, зазначене у оскаржуваному наказі формулювання "з метою покарання винних та недопущення випадків порушень військової дисципліни в подальшому" є досить широким та оціночним і не вказує на жодне конкретне порушення позивачем службової дисципліни.
Ані рапорт від 17.03.2026р, ані наказ № 243 від 18.03.2026 року не містить опису дій позивача, які спричинили настання вказаних подій та обставин. Командиром військової частини не встановлено будь-які фактичні обставини правопорушення, інкримінованого позивачу, з яких вбачалося б наявність в діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення.
Суд звертає увагу, що у рапорті від 17.03.2026р. зазначено, що факт порушення військової дисципліни можуть підтвердити, старший матрос ОСОБА_6 , старший лейтенант ОСОБА_7 .
Проте, будь-яких доказів на підтвердження перевірки командиром військової частини НОМЕР_1 перед вирішенням питання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення – догана та прийняттям оскаржуваного наказу обставин, зазначених у рапорті, в тому числі опитування як старшого матроса ОСОБА_10 та старшого лейтенанта ОСОБА_11 , а також безпосередньо позивача ОСОБА_1 , суду не надано.
Суть прийнятого відносно позивача наказу зводиться виключно до зазначення статей Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарний статут Збройних Сил України без наведення обставин, на яких ґрунтуються такі висновки та без конкретизації вчинених позивачем порушень та наданні обґрунтованої оцінки діям позивача.
В постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
В наказі фактично констатовано порушення позивачем статей ст.45, п. "б" ст. 48 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без проведення повного та всебічного з`ясування обставин, без підтвердження будь-якими доказами, які б відповідали вимогам закону про їх належність та допустимість.
При цьому, приписи статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.
Проте, з оскаржуваного наказу не вбачається встановлення будь-яких фактичних обставини правопорушення, інкримінованого позивачу, з посилання на відповідні докази, з яких вбачалося б наявність в діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення.
В постанові Верховного Суду від 12.08.2019 року по справі № 1340/4847/18 суд наголосив, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 року по справі № 1340/4847/18, від 01.11.2022 року по справі № 380/3045/21.
Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 , як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення – догана. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ від 18.03.2026 № 243 в частині, що стосується позивача прийнятий не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у спосіб обраний позивачем.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Однак, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 12, 13 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.03.2026 № 243 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності”, яким накладено дисциплінарне стягнення “ДОГАНА” головному сержанту ОСОБА_1 десантно-штурмової роти.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя П.П.Марин