Справа №686/1563/26 
Провадження №2/672/395/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року        м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, цивільну справу №686/1563/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки, про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати аліментів в їх частині, посилаючись на те, що згідно судового наказу, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 07.07.2025 він сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 щомісячно у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.07.2025 року і до повноліття дитини.
Позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, а саме до 1/8 частини починаючи з дня пред`явлення позову, з тих підстав, що на його утриманні перебувають ще двоє дітей, а також дружина. Також він несе ще ряд інших витрат, таких як утримання непрацездатних батьків, своє лікування, утримання та ремонт службових транспортних засобів. купівля необхідного спорядження тощо… Крім того, вважає розмір аліментів, що з нього стягуються завищеним та несправедливим.
Також просить звільнити його від сплати аліментів за період з 16.07.2025 по 17.08.2025 з тих підстав, що у цей час дитина проживала з його матір`ю (своєю бабусею).
В судове засідання 14.08.2026 позивач та його представник не з`явилися, однак останній подав суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі. 
Відповідачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, остання подала письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, про що подала відзив. Вважає, що позивач здатен сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі, а його твердження про необхідність зменшення розміру аліментів та звільнення від їх сплати вважає безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.
Суд, оголосивши заяви представників сторін, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно судового наказу, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 07.07.2025 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 03.07.2025 і до повноліття дитини (а.с.78-81).
Позивач посилається на те, що на даний час змінився його сімейний стан, а саме на його утриманні перебуває нова дружина і двоє її малолітніх дітей, в підтвердження чого надав копію свідоцтва про шлюб та копії свідоцтв про народження дітей, з яких вбачається, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 25.10.2025. ОСОБА_4 є матір`ю двох малолітніх дітей: доньок ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 а батьком дітей є ОСОБА_7 (а.с. 25-28).
З копії акту від 19.06.2025 УМК «Південно-Західна» вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає по АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 та її дітьми з 01.03.2025 і по даний час (а.с.122).
З копії свідоцтва про смерть вбачається, що батько дітей ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29).
З копії довідки від 18.06.2025 в/ч НОМЕР_1 вбачається, що капітан ОСОБА_1 проходить службу у в/ч НОМЕР_1 , приймає безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 03.03.2025 і по даний час (а.с. 11).
Позивач повідомив суду, що він добровільно щомісячно сплачує аліменти на утримання доньки, які перераховує на банківську картку матері дитини переважно у розмірі меншому, ніж частина від доходів, про що надав копії квитанцій (а.с.16-24). З його слів, судовий наказ на примусове виконання до органів ДВС відповідачка не передавала.
З копії нотаріальної заяви ОСОБА_4 від 14.07.2025 вбачається, що остання повідомляє, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 з 14.02.2025, вона проживають разом, ведуть спільний побут (а.с. 31). 
На підтвердження факту проживання дитини з бабусею та ним позивачем долучено акт від 17.04.2026, за підписом двох сусідів та діловода Сатанівської селищної ради про те, що ОСОБА_3 фактично проживала за адресами по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 (за адресами проживання з бабусею та з батьком) у наступні періоди: з 16.11.2024 по 22.12.2024, з 29.12.2024 по 14.01.2025, з 14.02.2025 по 12.03.2025, з 10.04.2025 по 15.06.2025, з 16.07.2025 по 17.08.2025, з 27.09.2025 по 01.12.2025 (а.с. 123).
Також позивач стверджує, що постійно несе витрати на утримання двох малолітніх доньок його дружини, на підтвердження чого надав копії квитанцій про сплату послуг за шкільне навчання ОСОБА_8 в сумі 16500 грн. у ТОВ «Атмосферна школа» (а.с. 33-35). В підтвердження факту перебування на його утриманні батьків-пенсіонерів, позивачем подано копії паспортів останніх, з яких вбачається, що ОСОБА_9 є особою ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Отже, обоє батьків є пенсіонерами за віком, що також підтверджується копіями пенсійних посвідчень і формами ОК-5 про страховий стаж останніх (а.с.36-48).
В підтвердження понесення витрат на своє лікування, позивачем долучено чеки ТОВ «Інтероко» про сплату за товар 10089 грн. 40 коп., 3408 грн. 40 коп. (лінзи, оправа для окулярів, ТОВ) (а.с.50-52). 
Також позивач надав копію консультативного висновку від 24.08.2024 про діагностування у нього ожиріння 2 ст. з рекомендаціями по догляду за шкірою та копії онлайн квитанцій про викуп медичних препаратів, які за твердженнями останнього, були йому прописані для вживання (а.с. 53-60).
Позивачем ще долучено до матеріалів справи копії документу на транспортний засіб КІА на іноземній мові, дорожній лист на вказаний автомобіль від 21.12.2025, роздруківки з месенджеру з цінами на запасні частини, видаткові накладі, акти виконаних робіт, онлайн квитанції про відправку коштів (а.с. 61-77). 
Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та вирішуючи питання про можливість зменшення розміру аліментів, суд виходить із такого.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, згідно ч. 1 ст. 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).
Розмір аліментів, відповідно до положень ст. 183 СК України визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Суд враховує, що позивач не є біологічним батьком малолітніх дітей його нової дружини і законодавчо не зобов`язаний їх утримувати, а факт такого утримання, якщо такий і має місце, є його власним вибором, зробленим усвідомлено. Разом із цим у нього не зникає законодавчий обов`язок по утриманню власної дитини.
Також, суду не надано доказів про неможливість матір`ю дітей ОСОБА_4 їх утримувати самостійно, оскільки вона є працездатною, фізично здоровою особою молодого віку. З довідки про доходи останньої вбачається, що вона отримувала дохід протягом 2025-2026 років, як за основним місцем роботи , так із додаткових джерел - продаж рухомого майна (а.с. 152-153).
Судом критично сприймаються доводи позивача про погіршення його стану здоров`я та необхідність значних додаткових витрат у зв`язку із цим.
Купівля окулярів позивачем не може розцінюватись судом як обставина, яка свідчить про погіршення стану здоров`я в тій мірі, у якій це б могло впливати на розмір аліментів, що стягується для утримання його дитини.
Посилання позивача на лікування ожиріння 2 ст. також не беруться судом до уваги, з тих підстав, що відсутні актуальні медичні документи станом на час розгляду справи в суді. Крім того, лише з двох долучених позивачем онлайн квитанцій вбачається, що витрати по них здійсненні після стягнення з нього судом аліментів у 2025 році. Підтвердження продовження таких витрати у 2026 році позивачем взагалі не надано.
Так само, не приймаються до уваги судом твердження позивача про перебування на його утриманні батьків непрацездатного віку з тих підстав, що останні мають власні джерела до існування у вигляді пенсії та за надання в оренду земельних ділянок (а.с. 154-155). Суду не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що останні потребують постійного стороннього догляду чи матеріального утримання.
Також, не можуть бути враховані судом докази, подані позивачем на підтвердження обставин понесення витрат на ремонт транспортних засобів. З поданих суду документів не вбачається, що вказані автомобілі перебуває у користуванні позивача станом на даний час. Наданий суду дорожній лист лише свідчить про факт користування автомобілем Кіа позивачем з 21.12.2025 по 18.01.2026. 
З досліджених судом накладних, актів виконаних робіт, копій квитанцій з онлайн банкінгу неможливо встановити хто ніс відповідні витрати, хто був замовником ремонтних робіт, кому саме і за що сплачував кошти позивач тощо…
Не підтверджені жодними доказами твердження позивача про те, що він несе значні додаткові витрати на придбання різного спорядження у зв`язку із проходженням служби.
Ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження№ 61-10748 св 23); від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 (провадження № 61-5022св24).
Суд не може прийняти до уваги посилання на те, що на утриманні у позивача перебувають малолітні діти його нової дружини, з підстав викладених вище.
Так само, не бере суд до уваги і таку обставину для зменшення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з позивача, як стан його здоров`я та необхідність здійснення значних витрат на лікування.
У відповідності до ч.ч.1,2,6 ст.81 ЦПК України визначено, що: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Позивачем та його представником не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 з часу присудження до сплати аліментів чи в даний час несе значні витрати на лікування.
Так само, посилання на зміни стану здоров`я не можуть бути тією обставиною, яка у даному випадку може бути врахована судом при зменшенні розміру аліментів. Позивач продовжує працювати (проходити службу) на тій самій посаді, отримує той самий дохід. Йому не встановлено інвалідності, він не визнаний таким, що не може продовжувати проходити службу чи змушений працювати з якимось обмеженнями тощо…
Сам по собі факт встановлення особі певних діагнозів, без доведення впливу таких захворювань на щоденне життя особи (можливість безперешкодного продовження трудової діяльності, необхідність довгострокового чи дороговартістного лікування тощо) не може свідчити про необхідність зменшення розміру аліментів з цих підстав. 
Суд погоджується з позивачем, що у відповідачки у короткому проміжку часу змінився її майновий стан. Так, з довідки про доходи останньої вбачається, що вона у листопаді 2025 року отримала у спадщину 3444000 грн., у грудні 2025 року отримала 984000 грн. виплат від ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також отримувала по 123000 грн. виплат щомісячно за січень-березень 2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.155-156).
Разом із тим, суд враховує що спадкування є одномоментною подією і вказане покращення матеріального становища є одноразовим. Також суду не надано належних та допустимих доказів, які б могли підтверджувати продовження у майбутньому та прогнозовану тривалість виплат від ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Крім того, в даний час розмір таких виплат практично співмірний із щомісячним доходом самого позивача, що вбачається із довідки форми ОК-5 за 2025 рік, за винятком деяких місяців, однак середньомісячно є фактично рівнозначним, виходячи з розрахунків самого позивача (а.с. 13, 159).
При цьому, обов`язок зі сплати аліментів у позивача є триваючим і зменшення аліментів зараз може призвести до погіршення майнового стану дитини у майбутньому.
Судом враховується, що ч.6 ст.7 СК України проголошується рівні права і обов`язки жінки та чоловіка у сімейних відносинах. 
Отже, обов`язок по утриманню дитини також має виходити із принципу рівності.
За таких обставин, при існуванні в даному моменті часу однакового рівня доходу сторін, виходячи із принципу рівності батьків у обов`язку по утриманні їх спільної дитини, суд не вбачає підстав для того, щоб зменшувати розмір аліментів з підстави зміни майнового стану відповідачки.
Щодо позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів за період з 16.07.2025 по 17.08.2025, суд приходить до такого висновку.
Так, згідно судового наказу, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 07.07.2025 у ОСОБА_1 існує обов`язок по сплаті щомісячно аліментів на утримання своєї дитини.
Самі по собі, обставини проживання дитини у вказаний позивачем період часу з бабусею не є підставою для звільнення від обов`язку по утриманню дитини. Крім того, матеріали цивільної справи не містять доказів на понесення саме позивачем витрат на утримання дитини у вказаний період часу. Крім того, кошти які отримує відповідачка, як аліменти на утримання їх спільної дитини, не витрачаються одномоментно і лише на харчування дитини. Ряд витрат стосується довоготривалих потреб дитини, як то одяг, речі побуту, іграшки тощо, які використовуються місяцями або роками для забезпечення потреб дитини. А тому факт короткотривалого проживання дитини з батьком чи кимось з родичів не може свідчити про виконання ними в цей час у повному обсязі обов`язків по утриманню дитини.
Також, згідно ч.1,2 ст.257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Виходячи з обставин, вказаних позивачем, бабуся скористалась таким своїм правом і відповідачка їй у цьому не перешкоджала, що може свідчити лише про здорову атмосферу у стосунках між вказаними членами родини.
При цьому, ч.2 ст.181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Однак, доказів того, що позивач домовився із відповідачкою про те, що на оспорюваний ним період часу він буде брати участь в утриманні дитини у натуральній формі (харчування, надання житла для проживання тощо…) ним не надано.
За таких обставин вимоги позивача у цій частині є безпідставними.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат і розподіляються між сторонами на загальних підставах в силу ст.137, 141 ЦПК України.
П.2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у позові інші судові витрати покладаються на позивача.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Докази про сплату судових витрат подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України).
ОСОБА_2 27.04.2026 подано на адресу суду письмову заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучено договір про надання правничої допомоги від 08.04.2026, акт наданих послуг від 24.04.2026 та квитанцію, з яких вбачається що розмір таких витрат складає 20000 грн., що включає у себе здійснення правового аналізу адвокатом позовної заяви та додатків до неї на 68 арк., підготовку відзиву на позовну заяву та опрацювання відповіді на відзив (а.с. 129-133).
При цьому судом враховується, що після надходження позову до суду 18.03.2026, розгляд даної справи було проведено у порядку загального позовного провадження, що свідчить про відповідний рівень складності справи, рішення у справі було ухвалено 14.08.2026, разом із тим адвокат відповідачки не брала участі у судових засіданнях.
Позивач та його представник заявили про зменшення витрат на правову допомогу у поданій письмовій заяві, вважаючи її розмір значно завищеною та неспівмірною із обсягом наданих послуг.
Суд, оцінюючи вартість послуг з правничої допомоги, виходить із такого.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові ВС від 18.03.2021 року у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 року у справі № 910/12591/18 визначено наступне: Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою – п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою – п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, врегульовано статтями 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін.
Суд бере до уваги ту обставину, що не зважаючи на те, що представниця відповідачки не брала участі у судових засіданнях, даний спір не є типовим чи звичайним щодо якого існує напрацьована і стала судова практика, оскільки його вирішення залежить від сукупності поданих та досліджених доказів, їх оцінки судом тощо, а тому він потребував для представниці відповідачки прикладення відповідних інтелектуальних зусиль в частині аналізу законодавства та висловлення позиції.
З врахуванням рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт, враховуючи значення вказаної справи для сторін, середній рівень цін на аналогічні послуги на ринку юридичних послуг, суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. 
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати аліментів – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на надання правничої допомоги в сумі 10000 грн. 00 коп. (десять тисяч грн. 00 коп.). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,  АДРЕСА_4 .
Представник позивача: адвокат Кузнецов Кирило Сергійович, ІПН НОМЕР_3 , 29000, вул. Володимирська 105 оф.4, м. Хмельницький.
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 ,  АДРЕСА_5 .
Представниця відповідачки: адвокат Хорошенюк Оксана Вікторівна, ІПН НОМЕР_5 , 29000, вул. Кам`янецька 58 оф.9, м. Хмельницький.

Суддя: