ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/7689/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі – в/ч НОМЕР_2 , відповідач 2) з наступними позовними вимогами:
1) визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом №4040 від 11.02.2026, щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153;
2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 № 153.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідає всім умовам, передбаченим пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, зокрема: був прийнятий на військову службу за контрактом до настання 25-річного віку; станом на 13.02.2025 (дата набрання чинності Постановою) проходив військову службу; брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців. На думку позивача, відмова відповідачів у виплаті одноразової грошової винагороди є протиправною, а тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
На адресу суду 06.07.2026 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Доводи відзиву зводяться до того, що позивач не відповідає умовам пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, оскільки був прийнятий на військову службу за контрактом з числа осіб, які проходили строкову військову службу. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942 визначено додаткові категорії військовослужбовців, яким виплачується одноразова грошова винагорода, до яких належить позивач, але виплата здійснюється лише за умови наявності повних шести місяців безпосередньої участі у бойових діях станом на дату набрання чинності Постановою. Оскільки позивач станом на 13.02.2025 брав безпосередню участь у бойових діях менше шести місяців, на думку відповідача, підстави для нарахування та виплати винагороди відсутні. 
Також вказав на те, що вимоги про визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_2 , оформленого протоколом № 4040 від 11.02.2026, щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 № 153, підлягають відхиленню як безпідставні та спрямовані до особи, яка згідно законодавчого регулювання не наділена владними управлінськими функціями по відношенню до позивача щодо нарахування і виплати останньому спірної одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
06.07.2026 від представника відповідача 2 надійшов відзив, в якому він вказує на те, що за змістом абзаци 3 та 4 пункту 4 Постанови № 153 адресовані виключно «військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту», тобто особам, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану. Позивач, призваний на строкову військову службу до 24.02.2022, до цього кола не належить. Його право на винагороду існує виключно в межах спеціальної норми, доданої постановою № 942, яка відсилає до вимог абзацу другого (зокрема, щодо не менш як шести місяців безпосередньої участі станом на 13.02.2025) і не містить відсилання до винятків, передбачених абзацами 3 та 4.
Відтак, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у відповіді на відзив від 08.07.2026 не погодився з аргументами відповідачів, наведеними у відзивах та просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.07.2023 був прийнятий на військову службу на підставі контракту до складу Збройних Сил України. 
Відповідно до довідки від 24.01.2026 №693/4655, наданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач дійсно в період з 13.06.2024 по 25.06.2024, з 01.07.2024 по 12.07.2024, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в н.п. Вовчанськ Чугуївському районі Харківської області. 
09.07.2024 ОСОБА_1 отримав поранення (травму) під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення контузії, каліцтва) від 20.07.2024 №693/15306, виданою військовою частиною НОМЕР_1 . 
Представником позивача 01.05.2026 було подано заяву про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 № 153.
09.05.2026 від в/ч НОМЕР_1 надійшла відповідь, якою було повідомлено, що згідно протоколу № 4040 від 11.02.2026 засідання комісії з розгляду матеріалів, які є підставою для виплати військовослужбовцю віком від 18 до 25 років грошової винагороди військової частини НОМЕР_2 виявлені недоліки стосовно старшого солдата ОСОБА_1 , на підставі окремого доручення МОУ від 26.09.2025 вих. 5601уд., а саме "Не виконуються умови, згідно змін ПКМУ № 942 від 30.07.2025 (був строковиком). Безпосередня участь менше 6 місяців".
Позивач, вважаючи рішення військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом №4040 від 11.02.2026 протиправним та відмову відповідача (в/ч НОМЕР_3 ) у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди протиправною, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про Національну гвардію України» військовослужбовці Національної гвардії України за своїм правовим становищем є військовослужбовцями і користуються правами та соціальними гарантіями, передбаченими Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
11.02.2026 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (надалі Постанова № 153), яка набрала чинності 13.02.2025.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942) встановлено, що:
абзац другий: громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
абзац третій: військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
абзац четвертий: військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), винагорода виплачується в повному обсязі;
абзац п`ятий: військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
абзац шостий: виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналіз наведених положень пункту 4 Постанови № 153 свідчить про те, що законодавець визначив основні умови набуття військовослужбовцем права на одноразову грошову винагороду: громадянство України; приналежність до рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (у тому числі Національної гвардії України), а також правоохоронних органів спеціального призначення; прийняття або призов на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025); безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (з різними варіантами тривалості такої участі та її наслідків, які впливають на обсяг виплати).
При цьому абзаци третій та четвертий пункту 4 Постанови № 153 встановлюють особливості розміру виплати винагороди залежно від тривалості участі у бойових діях та наявності або відсутності поранень, контузій, каліцтв чи перебування у полоні.
Положеннями абзацу шостого пункту 4 Постанови № 153 (у редакції Постанови № 942 від 30.07.2025) розширено коло осіб, які мають право на отримання винагороди, шляхом включення до нього додаткових категорій військовослужбовців, серед яких військовослужбовці, прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу.
Як слідує з матеріалів справи, позивач є громадянином України; проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 ; на дату набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025) йому було менше 25 років; на строкову військову службу призваний у жовтні 2021 року, тобто до введення воєнного стану; прийнятий на військову службу за контрактом 19.07.2023, тобто під час дії воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; у період з 13.06.2024 по 25.06.2024 та з 01.07.2024 по 12.07.2024 брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; 09.07.2024 під час безпосередньої участі у бойових діях у районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок ураження саморобним вибуховим пристроєм противника отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення нижньої третини лівої гомілки, забій лівого гомілко-стопного суглобу, пошкодження капсульно-зв`язкового апарату лівого гомілко-стопного суглобу; до кримінальної, адміністративної або дисциплінарної відповідальності не притягувався (що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення контузії, каліцтва) від 20.07.2024 №693/15306, виданою військовою частиною НОМЕР_1 ).
Таким чином, позивач, який був прийнятий на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу, належить до категорії військовослужбовців, прямо визначеної абзацом шостим пункту 4 Постанови № 153 (у редакції Постанови № 942).
Доводи відповідача про те, що для категорії військовослужбовців, додатково визначеної Постановою № 942 (тобто прийнятих на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу), право на одноразову грошову винагороду виникає виключно за умови безпосередньої участі у бойових діях строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025, ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень пункту 4 Постанови № 153.
Суд звертає увагу, що абзац шостий пункту 4 Постанови № 153 у редакції Постанови №942 від 30.07.2025 містить пряме посилання на те, що військовослужбовці додатково визначеної категорії повинні «відповідати вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту». Тобто абзац шостий не встановлює окремої, додаткової умови про обов`язкову наявність не менше шести місяців безпосередньої участі у бойових діях, а лише поширює дію абзацу другого на додаткову категорію осіб, які прийняті на службу за контрактом з числа строковиків.
Системне тлумачення положень пункту 4 Постанови № 153 дозволяє дійти висновку, що військовослужбовці, додатково визначені абзацом шостим пункту 4, після включення їх до кола осіб, які мають право на винагороду, набувають всіх прав, передбачених іншими абзацами цього пункту, у тому числі прав, передбачених абзацами третім та четвертим, які встановлюють особливості виплати винагороди залежно від тривалості участі у бойових діях та наявності або відсутності поранень.
Інше тлумачення положень абзаців другого, третього, четвертого та шостого пункту 4 Постанови № 153 призводило б до явної дискримінації військовослужбовців, які проходили строкову службу до повномасштабного вторгнення, а потім добровільно уклали контракт у воєнний час, у порівнянні з військовослужбовцями, які були вперше прийняті на службу за контрактом під час воєнного стану. Така дискримінація суперечила б принципу рівності перед законом, закріпленому в статті 24 Конституції України, а також меті прийняття Постанови № 153 підвищення мотивації молоді до добровільної участі у захисті Вітчизни.
Принципи правової визначеності та правомірних очікувань вимагають, щоб норми права тлумачилися на користь військовослужбовців, які реально захищали Україну. Сам факт того, що позивач, проходячи строкову службу до введення воєнного стану, у віці до 25 років добровільно уклав контракт на проходження військової служби в Національній гвардії України під час воєнного стану та брав безпосередню участь у бойових діях, де отримав поранення під час захисту Вітчизни, свідчить про повну відповідність позивача цілям та змісту Постанови № 153.
Суд також звертає увагу на те, що зміни до Постанови № 153, внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942, мають за мету розширити коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороди, а не звузити обсяг прав, які вже були гарантовані первинною редакцією Постанови № 153.
Тлумачення абзацу шостого пункту 4 у спосіб, який позбавляє нової категорії осіб права на пропорційну виплату (передбачену абзацом третім) або повну виплату при пораненні (передбачену абзацом четвертим), суперечило б самій меті прийняття Постанови № 942.
Окремо суд звертає увагу на те, що позивач, не лише брав безпосередню участь у бойових діях, а й отримав 09.07.2024 у районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області внаслідок ураження саморобним вибуховим пристроєм противника отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення нижньої третини лівої гомілки, забій лівого гомілко-стопного суглобу, пошкодження капсульно-зв`язкового апарату лівого гомілко-стопного суглобу, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення контузії, каліцтва) від 20.07.2024 №693/15306, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .
Згідно з абзацом четвертим пункту 4 Постанови № 153 військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі (1 млн. гривень).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, звернувшись до військової частини НОМЕР_3 , дотримався умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень.
У зв`язку з чим, відмова військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року є протиправною.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом №4040 від 11.02.2026, щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153, суд зазначає наступне.
Рішенням комісії з розгляду матеріалів, які є підставою для виплати військовослужбовцям віком від 18 до 25 років грошової винагороди, оформленим Протоколом №4040 від 11.02.2026, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_2 , документи стосовно позивача направлено на доопрацювання та повторний розгляд із зазначенням виявлених недоліків («Не виконуються умови, згідно змін ПКМУ № 942 від 30.07.2025 (був строковиком). Безпосередня участь менше 6 місяців»). 
Отже, рішення про відмову у нарахуванні та виплаті винагороди комісією не приймалося. Направлення документів на доопрацювання є проміжним процедурним рішенням, яке не завершує адміністративну процедуру, не породжує для позивача остаточних правових наслідків та не позбавляє його права на отримання винагороди у відповідності умовам Постанови № 153. 
Відтак, відповідач 2 (військова частина НОМЕР_2 ) не є належним відповідачем у справі, оскільки протокольне рішення відповідної комісії, згідно Окремого доручення, є засобом внутрішнього контролю та не впливає на виникнення, припинення чи зменшення законних прав позивача. 
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява №4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано.
Керуючись статтями 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач 1: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Відповідач 2: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Дмитрук