ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2660/25  Номер провадження 33/814/241/26 | Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л. Г.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року, 

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , місце роботи не встановлено, 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Згідно з постановою судді, 28.06.2025 року о 19 год. 05 хв. в м. Миргород по вул. Гоголя, 150 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мазда 323 F, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру L49100539, L49100547. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу на місці події, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що працівник поліції не повідомляла про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.
Вказує, що неодноразово наполягав на проходженні огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та просив письмово оформити направлення на огляд, однак в проведенні огляду працівниками поліції було відмовлено.
Зазначає, що копію протоколу про адміністративне правопорушення та направлення для проведення огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я не отримував.
Вказує про відсутність ознак алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом події.
ОСОБА_1 та його адвокат будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, у судове засідання Полтавського апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання призначеного на 11 вересня 2026 року, або участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не надсилали. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується:
– відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 375414 від 28.06.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мазда 323 F, д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку;
– направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до Миргородської ЛІЛ від 28 червня 2025 року, де вказаний перелік ознак алкогольного сп`яніння виявлених у ОСОБА_1 , огляд не проводився;
– даними відеоматеріалів події доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, за якими ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом стороною захисту не оспорюється.
З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я. Водій спочатку висловив бажання пройти такий огляд на місці, потім повідомив, що бажає пройти огляд у медичному закладі. Після цього поліцейські неодноразово вказали ОСОБА_1 , щоб той пересів до службового автомобіля для прослідування до медичного закладу. В цей час ОСОБА_1 зазначав, що огляд проходити буде, однак пересідати відмовився. Оскільки ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що наявним відеозаписом зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції їх обов`язків.
Таким чином, за результатами перегляду відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовився пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі була чіткою і зрозумілою для сприйняття.
Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно з чинним законодавством України матеріали справи не містять. Отже, здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.
Таким чином, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 , оскільки відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відмова пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 Правил дорожнього руху та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та доведені до відмова водія, що зафіксовано на відеозапису. Апеляційний суд зауважує, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.
Суд зважає на те, що відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві права оспорювати таку вимогу поліцейського.
Доводи апелянта про те, що в ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно якого працівником поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.
На відеозапису події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність складу та події передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
Апеляційний суд вважає, що клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подане 27.07.2026 року захисником – адвокатом Смірновим С.І., є безпідставним. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 та надано належну оцінку його показанням. 
Апеляційний суд зазначає, що стороною захисту не надано доводів, які б свідчили про необхідність повторного виклику свідка ОСОБА_2 та виклику свідка ОСОБА_3 , оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяє повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.
Загалом доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були беззаперечними підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, вимогам ст. ст. 33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко