Справа № 138/1974/26
Провадження №:2/138/1647/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року    м. Могилів-Подільський 

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді    Холодової Т.Ю.,
за участю секретаря судового засідання  Паламарчук І.В.,
позивача       ОСОБА_1 ,
представника позивача    адвоката Грабара С.А.,
представника третьої особи   Ліфанчука М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в режимі відеоконференцзв`язку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,-

ВСТАНОВИВ:
08.06.2026 представник позивача адвокат Грабар С.А. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належною позивачу на праві спільної часткової власності часткою квартири АДРЕСА_1 , шляхом надання ОСОБА_1 дозволу на газифікацію вказаної квартири без отримання згоди інших співвласників – відповідачів у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить 2/6 частки зазначеної квартири, іншими співвласниками, відповідно по 1/6 часток квартири, є відповідачі у справі. Вказана квартира є єдиним житлом позивача, у якому також зареєстроване місце проживання її малолітньої доньки. Місце проживання відповідачів наразі позивачу невідоме, у квартирі вони не проживають з початку 2000-х років, виїхали на постійне місце проживання до росії. Разом з тим, позивач фактично позбавлена можливості користуватись належною їй часткою квартири за її функціональним призначенням, оскільки до набуття нею права власності на майно квартира відповідачами не використовувалась, ОСББ використовував її як складське приміщення, в квартирі відключено газопостачання. Після набуття права власності на частку квартири, позивач власними силами провела у всій квартирі ремонтні роботи, здійснила ремонт покрівлі, оскільки квартира розташована на останньому поверсі, а покрівля пропускала вологу та атмосферні опади, що призводило до підтоплення квартири, підвищеної вологості у ній та поступового руйнування внутрішніх конструкцій квартири. Таким чином позивачем було вжито та вживаються всі заходи для збереження майна та приведення квартири у стан, придатний для проживання. Позивач також самостійно несе витрати за комунальні послуги, сплатила борги, які утворились до набуття нею права власності на частку квартири. У березні 2026 року позивач звернулась із заявою-приєднанням до газорозподільної системи до ТОВ «Газорозподільні мережі України» з метою забезпечення квартири газопостачанням, що є необхідним для належних умов проживання у квартирі та повноцінного використання житла за його функціональним призначенням. Однак, Вінницька філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» відмовила позивачу у задоволенні заяви, мотивуючи відсутністю письмової згоди усіх співвласників (користувачів), про що робиться відмітка у заяві-приєднанні. Таким чином, для приєднання квартири до газорозподільної мережі необхідною є письмова згода відповідачів у справі, що наразі позивач отримати не має об`єктивної можливості через їх відсутність на території України. Разом з тим, відсутність можливості таку згоду не може бути підставою для позбавлення позивача права на користування належним їй майном та жодним чином не порушить та не обмежить прав власності відповідачів, не призведе до погіршення технічних характеристик квартири, правил її експлуатації.
За таких підстав представник позивача, з посиланням на положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні, належною їй часткою вказаної квартири та надати дозвіл на її газифікацію без отримання згоди інших співвласників – відповідачів у справі..
Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22.06.2026 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні 15.07.2026 позивач та її представник позов підтримали повністю, просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник позивача надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Додатково зазначив, що задоволення позову також сприятиме захисту прав малолітньої дитини позивача та забезпечить її право на рівень життя, достатній для її розвитку, забезпечення якого є обов`язком батьків дитини.
Позивач суду додала, що відсутність газифікації квартири унеможливлює проживання у ній позивача та її сім`ї, бо відсутня можливість опалити житло, приготувати їжу, користуватись гарячою водою. Через відсутність газифікації квартири, вона з сім`єю змушена орендувати на даний час інше житло, що відображається і на матеріальному стані сім`ї. Також додала, що раніше квартира була газифікована, у ній наявна газова труба, проте постачання газу до квартири припинено скоріш за все через борги, що існували до набуття нею права власності на її частку. 
Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що відповідно до вимог Кодексу ГРМ для газифікації квартири потрібна згода саме всіх співвласників квартири, про що позивачу було повідомлено листом Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі» від 14.04.2026. Вказав, що в разі, якщо згідно технічних документів будинок при його здачі в експлуатацію був газифікований, то квартира раніше теж була газифікована. Підтвердив, що необхідність згоди всіх співвласників майна ще не свідчить про позитивне рішення про газифікацію, а є лише одним із документів, необхідних для прийняття рішення щодо газифікації квартири. Вважає, що єдиним способом захисту прав позивача може бути лише набуття нею права власності на всю квартиру у спосіб, визначений чинним законодавством, що призведе до відсутності необхідності отримувати згоду інших освб. 
Відповідачі, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в тому числі відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явились без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористались. 
Оскільки позивач та її представник не заперечували проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, то це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2026 та договору дарування від 24.03.2026 належить 2/6 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на майно № 469677022 від 24.03.2026.
Іншими співвласниками майна, відповідно по 1/6 частки у праві власності, є відповідачі у справі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією дубліката Свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1995, виданого Бюро по приватизації державного житлового фонду виконкому міської ради народних депутатів.
Отже, судом на підставі поданих позивачем належних і допустимих доказів встановлено, що позивачу на праві власності належить 2/6 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Згідно Витягів з реєстру територіальної громади № 2026/003843887 від 11.03.2026№ 2026/004770777 від 25.03.2026, копії Свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 261 від 27.04.2026, зареєстрованим місцем проживання позивача та її малолітньої дочки є квартира АДРЕСА_1 .
Згідно копій рахунку-фактури та квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» позивач 15.12.2025 сплатила заборгованість за обслуговування будинку та прибудинкових територій за адресою АДРЕСА_2 у розмірі 12981, 88 грн.
Відповідно до копії довідки за підписом голови ОСББ «8 Березня 12» № 2976 від 04.05.2026 ОСОБА_1 з часу набуття права власності на частку квартири АДРЕСА_1 самотужки, за власний кошт та власними силами зробила ремонт покрівлі на квартирою (62,7 кв.м), яка знаходиться на п`ятому поверсі п`ятиповерхового бу4динку. До ремонту покрівля була в неналежному стані, постійно пропускала вологу та воду, що призводило до занедбання та затоплення даної квартири. До березня 2026 року, протягом останніх 15 років, в квартирі ніхто не проживав. Де проживають інші співвласники невідомо, контактів з ними немає.
Згідно з характеристикою об`єкта нерухомого майна, який є частиною технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , будинок облаштований газопроводом, а квартира водяним опаленням. 
Вказані докази у їх сукупності підтверджують, викладені у позові обставини, зокрема факти того, що вказана квартира є єдиним житлом позивача та право її користуванням має малолітня донька позивача, а також те, що відповідачі тривалий час, щонайменше 15 років, у квартирі не проживають, витрати по її ремонту, збереженню у придатному для проживання стані та по сплаті комунальних платежів несе позивач. Крім того, зважаючи на пояснення представника третьої особи, досліджені судом докази вказують на ймовірну технічну можливість газифікації квартири та таку інженерну характеристику як водяне опалення квартири, що свідчить про необхідність за умов технічної можливості її газифікації з метою використання за функціональним призначенням – проживання.
Також суд встановив, що позивач, звернувшись 16.03.2026 до ТОВ «Газорозподільні мережі України» з заявою при приєднання вказаної вище квартири до газорозподільної системи, отримала від Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні системи України» лист № ВФ/104/4-ВИХ-4009-26 від 14.04.2026, яким позивачу фактично було відмовлено у прийнятті документів з посиланням на ст. 358 ЦК України через відсутність згоди всіх співвласників (користувачів) квартири, про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 1-3, 5 ст. 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).
Також і згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених вище норм у їх сукупності свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених прав, зокрема із позовом про усунення таких перешкод.
Суд також враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц), де зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні майном є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно із законом та не є необхідним в демократичному суспільстві. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 зроблено висновок, що "згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав".
Суд, зважаючи на встановлені вище обставини справи та подані суду докази, приходить до висновку, що об`єктивна неможливість позивача отримати згоду на газифікацію квартири від інших співвласників квартири - відповідачів у справі, не може розцінюватись судом як абсолютна перешкода у реалізації позивачем її права власності та погоджується з посиланням представника позивача, що неможливість отримання такої згоди порушує право позивача на користування належним їй майном за функціональним призначенням та на розпорядження таким майном, а тому таке право позивача підлягає судовому захисту у спосіб, обраний позивачем.
При цьому суд зважає на те, що надання згоди позивачу на газифікацію квартири без згоди відповідачів у справі не призводить до порушення їх прав, а навпаки, за умови технічної можливості та прийняття відповідного позитивного рішення ТОВ «Газорозподільні мережі України», призведе до поліпшення технічних характеристик майна, створення та збереження умов для можливості проживання у квартирі, тобто її використання за функціональним призначенням.
Одночасно суд зважає і на захист прав малолітньої дитини позивача, яка має право користування квартирою, а тому забезпечення можливості проживання у квартирі відповідатиме гарантованому праву дитини на проживання в умовах, що відповідають стандартам її фізичного та розумового розвитку.
За таких підстав суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами, а відтак таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 358, 391 ЦК України, ст. 76-81, 244 ч. 1, 259 ч. 1, 2, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном задовольнити повністю.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування та розпорядження належною їй на праві спільної часткової власності часткою квартири АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згоду на здійснення газифікації (приєднання до газорозподільної системи) квартири АДРЕСА_1 , без згоди інших співвласників квартири - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Представник позивача: адвокат Грабар Сергій Анатолійович, адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , інші відомості відсутні.
Відповідач: ОСОБА_3 , інші відомості відсутні.
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , інші відомості відсутні.
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні системи України, адреса вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44907200).
Представник третьої особи: адвокат Ліфанчук Микола Олександрович, адреса: вул. Незалежності, 40, м. Калинівка, Вінницька область, 22400, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя:         Т.Ю. Холодова