ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/32101/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 ( суддя Сластьон А.О.)в адміністративній справі №160/32101/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення від 29.05.2025 №047350008479 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 21.05.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1, періоди роботи з 02.07.2012 по 21.05.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 травня 2025 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Cписком №1. Проте, відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.05.2025 №047350008479 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.08.2013 до 06.09.2013 та з 08.06.2015 до 26.06.2015.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок наявного на момент звернення за призначенням пенсії пільгового стажу ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що дії управління відповідають нормам чинного законодавства, отже підстави для задоволення вимог позивача відсутні.
Також, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивачка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що позивачка досягла віку, необхідного для призначення пенсії за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка є більш сприятливою для особи. Повторний розгляд заяви не забезпечує ефективного захисту права позивачки У цій справі Пенсійний фонд уже розглянув заяву позивачки, прийняв рішення про відмову, яке суд визнав протиправним і скасував. За таких обставин направлення питання на фактичний повторний розгляд без зобов`язання призначити пенсію не відновлює порушене право позивачки, а лише створює ризик повторної протиправної відмови. Пенсійний фонд уже мав усі необхідні документи для вирішення питання про призначення пенсії. Відповідач не довів, що наявні документи є недостовірними, що позивачка не здійснювала спуски в шахту, що її посада не належить до Списку №1 або що технологічний процес у незараховані періоди був іншим. Тому єдиним ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з дати звернення — 21.05.2025.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває, пенсію не отримує.
21 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
Розглянувши подані позивачем документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 29.05.2025 №047350008479 про відмову в призначенні позивачу пенсії. 
В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідач зазначив, що ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії не набула необхідного пільгового стажу та не досягла відповідного пенсійного віку. Вік заявника 47 років. Працівникам, які не мають зазначеного вище стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: - жінкам - 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи за наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, на теперішній час, страховий стаж особи склав 28 років 04 місяці 03 дні, пільговий стаж - 01 рік 11 місяців 5 днів. До пільгового та страхового стажу враховано всі періоди роботи. Вважаючи протиправним рішення від 29.05.2025 №047350008479 про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон №1058-ІV).
Судом установлено, що спірним у даній справі є питання щодо віднесення до пільгового стажу за Списком № 1 спірного періоду роботи позивача з 02.07.2021 по 21.05.2025.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі - Порядок № 383).
Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу №246 від 16.05.2025 (за формою, визначеною додатком №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів у ній №637) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працювала на посаді дільничного геолога, яка передбачена Списком № 1 в ВП “ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПЕРШОТРАВЕНСЬКЕ “ПрАТ” “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ” (ШАХТА ЮВІЛЕЙНА) у наступні періоди: з 26.04.2012 до 30.06.2012; з 09.07.2012 до 20.07.2012; з 06.08.2012 до 21.08.2012; з 08.09.2012 до 25.09.2012; з 15.04.2012 до 13.05.2013; з 12.08.2013 до 06.09.2013; з 04.11.2013 до 15.11.2013; з 07.07.2014 до 18.07.2014; з 21.07.2014 до 01.08.2014; з 22.09.2014 до 10.10.2014; з 20.10.2014 до 24.10.2014; з 19.01.2015 до 06.02.2015; з 16.03.2015 до 07.04.2015; з 08.04.2015 до 02.08.2016.
Позивачем не надано уточнюючої довідки про підтвердження пільгового стажу за період трудової діяльності з 03.08.2016 до 30.04.2025, в якій би містилася інформація щодо характеру виконуваної роботи, зайнятості працівника на цих роботах протягом повного робочого дня, а також підтвердження шкідливих умов роботи працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць за умовами праці.
Надана ж довідка про відпрацьований час №253 від 16.05.2025 не є належним доказом на підтвердження обставин наявності пільгового стажу роботи, оскільки не відповідає вимогам додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів у ній.
Відтак, є правильними висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу періоду трудової діяльності з 03.08.2016 до 30.04.2025 не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними доказами. Крім того, позивачкою до матеріалів справи трудової книжки із відповідними записами не надано.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що позивачу фактично не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 виключно періоди трудової діяльності з 12.08.2013 до 06.09.2013, з 08.06.2015 до 26.06.2015, а не як зазначає позивач у позові - з 02.07.2012 до 21.05.2025.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача не було підстав для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача зазначені у довідці №246 від 16.05.2025 періоди роботи з 12.08.2013 до 06.09.2013 та з 08.06.2015 до 26.06.2015, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а порушені права захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період трудової діяльності з 12.08.2013 до 06.09.2013 та з 08.06.2015 до 26.06.2015.
Отже, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.05.2025 №047350008479 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про призначення пенсії, з урахуванням зазначеного пільгового стажу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Прийняття рішення про зарахування певного стажу та призначення/перерахунок пенсії на пільгових умовах належить до повноважень відповідача.
Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Pedersen and Baadsgaard проти Данії" від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки, відповідачем не здійснено належну перевірку пільгового стажу позивача, то, з метою належного захисту прав позивача в даній частині позовних вимог, суд першої інстанції вважав правильним вихід за межі позовних вимог, зобов`язавши зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 12.08.2013 до 06.09.2013 та з 08.06.2015 до 26.06.2015 та здійснити перерахунок наявного на момент звернення за призначенням пенсії пільгового стажу.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 в адміністративній справі №160/32101/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 03 вересня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 08 вересня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова