номер провадження справи 27/55/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2026 Справа № 908/1076/26

м. Запоріжжя Запорізької області 

Суддя Господарського суду Запорізької області Дроздова Світлана Сергіївна, розглянувши матеріали
за позовом: Комунального підприємства “Водоканал” (вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, 69002, ідентифікаційний код юридичної особи 03327121)
до відповідача: Акціонерного товариства “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” (Південне шосе, 15, м. Запоріжжя, 69032, ідентифікаційний код юридичної особи 00194122) 
про стягнення 559 762 грн 95 коп.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство “Водоканал” звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Акціонерного товариства “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” про стягнення в сумі 543 635 грн 41 коп. заборгованості по оплаті послуг з центрального водопостачання та водовідведення, пеню в сумі 3 417 грн 38 коп., інфляційні нарахування в сумі 9 901 грн 33 коп., 3 % річних в сумі 2 808 грн 83 коп. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1076/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою суду від 06.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1076/26, присвоєно справі номер провадження 27/55/26. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. 
Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами заявлено не було. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі від 06.05.2026 відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 29.05.2026. 
Відзив на адресу суду не надходив.
Крім того, ухвалу суду від 06.05.2026 надіслано до електронного кабінету відповідача – 06.05.2026 та доставлено о 13:54 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі сторони могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/1076/26.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.
Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення – 06.07.2026.
Розглянувши матеріали справи та фактичні обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір – є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Договір – це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.
У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
01.01.2010 між Комунальним підприємством “Водоканал” (далі - Водоканал) та Відкритим акціонерним товариством “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” (далі – Абонент) укладено договір № 12/1/179Д (2010) від 27.05.2010 (далі – Договір).
Додатковою угодою № 3 від 30.06.2011 у зв`язку зі зміною найменування було внесено зміни до договору, вирішено слова «Відкрите акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» замінити на «Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат».
Додатковою угодою № 1/05/02/2019 від 05.02.2019 на підставі рішення загальних зборів акціонерів Абонента було внесено зміни до преамбули договору, вирішено Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» читати як Акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (є правонаступником усіх прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»).
Додатковою угодою № 1/28/5/2020 від 28.05.2020 зокрема, термін «Абонент» замінено терміном «Споживач».
Відповідно до розділу 2 термін дії Договору - з 01.01.2010 по 31.12.2010. 
Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, про його припинення не було письмово заявлено однією із сторін. Жодна зі сторін не повідомляла про припинення договору, тому договір пролонгований до 31.12.2026.
Доказів припинення договору сторонами не надано.
Таким чином, договір діяв на час існування спірних правовідносин та є діючим наданий час.
Відповідно до п. 3.2.1 Договору Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку у відповідності з цим Договору та нормативними документами, вказаними в п. 1.1 Договору.
Розділом 5 Договору «Порядок розрахунків» (в редакції додаткової угоди № 1/28/5/2020 від 28.05.2020) встановлено, що основним документом на оплату є Акт рахунок (п. 5.1). 
На підставі даних Звіту або акту Водоканал визначає обсяги наданих Споживачу послуг і розмір оплати та протягом 2-х робочих днів виписує Акт-рахунок у двох примірника, підписаних представником Водоканалу. Споживач зобов`язаний протягом 5-ти банківських днів самостійно отримати у Водоканалі, підписати всі примірники Акту-рахунку та перерахувати на рахунок Водоканалу суму, вказану в акті-рахунку. Якщо Споживач не отримує або відмовляється підписати Акт-рахунок, він підписується представником Водоканалу, а в Акті-рахунку робиться відповідний запис про таку відмову або неотримання. Документи пересилаються поштою та вважаються прийнятими Споживачем.
За період грудень 2025 – березень 2026 року Споживачу були виписані відповідні Акти та Акти-рахунки. Акти-рахунки за вказаний період виписані за показниками приладу обліку та відповідними обсягами споживання послуг, на суму: 
Акт-рахунок від 30.12.2025 за грудень 2025 – 12 818 грн 40 коп. 
Акт-рахунок від 31.12.2025 за грудень 2025 – 784 грн 80 коп.
Акт-рахунок від 31.12.2025 за грудень 2025 – 107 779 грн 20 коп.
Акт-рахунок від 29.01.2026 за січень 2026 – 17 848 грн 64 коп. 
Акт-рахунок від 31.01.2026 за січень 2026 – 126 688 грн 54 коп.
Акт-рахунок від 31.01.2026 за січень 2026 – 2 105 грн 46 коп. 
Акт-рахунок від 27.02.2026 за лютий 2026 – 17 505 грн 40 коп. 
Акт-рахунок від 28.02.2026 за лютий 2026 – 136 854 грн 90 коп.
Акт-рахунок від 28.02.2026 за лютий 2026 – 2 526 грн. 55 коп.
Акт-рахунок від 30.03.2026 за березень 2026 – 24 904 грн 58 коп.
Акт-рахунок від 31.03.2026 за березень 2026 – 902 грн 34 коп.
Акт-рахунок від 31.03.2026 за березень 2026 – 136 614 грн 28 коп. 
Акти та акти-рахунки за період грудень 2025 – березень 2026 підписані Споживачем без зауважень, тобто з обсягами послуг та нарахуваннями відповідач погоджується. Відповідачем частково сплачено заборгованість за надані послуги у сумі 43 697 грн 68 коп., що підтверджується зведеними даними щодо надходжень від 09.02.2026, 02.04.2026 року та 20.04.2026.
Всупереч умовам договору до теперішнього часу Споживач за спожиті послуги за вказаний період оплату в повному обсязі не здійснив.
Заборгованість споживача за послуги з водопостачання та водовідведення за період грудень 2025 – березень 2026 склала 543 635 грн 41 коп. 
Зазначене стало підставою звернення до суду позивача за захистом своїх прав та інтересів.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Спірні правовідносини виникли на підставі Договору про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації № 12/1/179Д (2010) від 01.01.2010.
Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.
Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, укладеного між сторонами, у період з грудня 2025 року – березень 2026 року відповідач отримав від позивача послуги з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації на суму 587 333 грн 09 коп., що підтверджується складеними актами та актами-рахунками.
Акти та акти-рахунки складені у присутності представника Споживача і підписані ними без зауважень, а отже із розрахунками, викладеними в актах, Споживач згоден в повному обсязі.
Споживачем лише частково сплачено заборгованість за надані послуги у сумі 43 697 грн 68 коп., що підтверджується зведеними даними щодо надходжень від 09.02.2026, 02.04.2026 та 20.04.2026. 
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не заперечив факту укладення договору та існування між сторонами договірних правовідносин, а також не вказав про укладення сторонами інших договорів, крім долученого позивачем до позовної заяви, також відповідач не заявляв про недоліки первинних бухгалтерських документів, які долучені позивачем для підтвердження факту договірних відносин між позивачем та відповідачем.
Відповідно до п. 3.2.1 договору Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку та у відповідності з даним Договором і нормативними документами зазначеними в п. 1.1 Договору.
На підставі викладеног, заборгованість за період з грудня 2025 року по березень 2026 року за надані позивачем послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 543 635 грн 41 коп. відповідачем не сплачена, підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у заявленій до стягнення сумі. 
За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 3 417 грн 38 коп., інфляційні нарахування в сумі 9 901 грн 33 коп., 3 % річних в сумі 2 808 грн 83 коп. 
Відповідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. 
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Оскільки заборгованість за договором боржником у повному обсязі не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат від знецінення грошових коштів є правомірним, в межах заявлених позовних вимог.
Заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційні нарахування не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Таким чином, незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми, це не звільняє його від відповідальності визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України за неналежне виконання грошового зобов`язання.
Також відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25), враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних (п.п. 115-117 постанови).
Разом з тим, суд зауважує, що матеріали справи не містять звернень відповідача до суду з проханням про зменшення відсотків річних.
Факт прострочення оплати відповідачем грошового зобов`язання по відшкодуванню вартості послуг з електропостачання та забезпечення перетікань реактивної електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з будівництва, підтверджується матеріалами справи та є доведеним.
Контррозрахунку сум 3 % річних та інфляційних втрат відповідачем не надано.
Перевіривши наведені позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, суд встановив, що їх здійснено правильно, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 2 808 грн 83 коп. та інфляційних втрат в розмірі 9 901 грн 33 коп. підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Пунктом 6.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 28.05.2020) визначено, що у випадку прострочення сплати наданих Водоканалом послуг, Споживач зобов`язаний сплатити Водоканалу пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати, але в будь-якому разі пеня не може перевищувати 100% загальної суми боргу. 
Сторони домовились, що з дня введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення оплати за надані Водоканалом послуги Споживач зобов`язаний сплатити Водоканалу пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення оплати, але загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Таким чином, Комунальним підприємством «Водоканал» з грудня 2025 року по березень 2026 року нараховано Споживачу пеню за відсотковою ставкою 0,01%.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з грудня 2025 року по березень 2026 року за заборгованістю в розмірі 543 635 грн 41 коп., суд визнав його правильним, до стягнення підлягають 3 417 грн 38 коп. пені, як і визначено позивачем. 
Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).
Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав своє зобов`язання, надав послуги водопостачання та водовідведення.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів оплати вартості отриманих послуг на користь позивача в повному обсязі. 
Відповідачем не заперечувався факт належного виконання позивачем умов договору.
Відповідачем не подано, ані обґрунтованих заперечень вимогам позивача, ані доказів сплати заборгованості, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 543 635 грн 41 коп., пені в розмірі 3 417 грн 38 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 9 901 грн 33 коп. та 3 % річних в розмірі 2 808 грн 83 коп. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осі.
У відповідності до положень, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року становить 3 328 грн 00 коп.
Як вбачається із позовної заяви, вона сформована в системі “Електронний суд” - 30.04.2026.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Виходячи з вищенаведених норм Закону заявлена у позовній заяві вимога повинна бути оплачена судовим збором у розмірі 6 717 грн 16 коп.
Позивачем додано до позовної заяви платіжну інструкцію № 20424 від 11.03.2026 про сплату 2 662 грн 40 коп. судового збору та платіжну інструкцію № 20756 від 29.04.2026 про сплату 5 878 грн 48 коп. судового збору.
Надмірно сплачена сума судового збору складає 1 823 грн 72 коп.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, сума судового збору підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Враховуючи викладене, суд вважає наявними підстави для повернення з Державного бюджету України, згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, судового збору в сумі 1 823 грн 72 коп., сплаченого на підставі платіжної інструкції № 20756 від 29.04.2026.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 6 717 грн 16 коп.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (Південне шосе, буд. 15, м. Запоріжжя, 69032, ідентифікаційний код юридичної особи 00194122) на користь Комунального підприємства «Водоканал»” (вул. Святого Миколая, 61, м. Запоріжжя, 69002, ідентифікаційний код юридичної особи 03327121) 543 635 (п`ятсот сорок три тисячі шістсот тридцять п`ять) грн 41 коп. заборгованості по оплаті послуг з центрального водопостачання та водовідведення, 3 417 (три тисячі чотириста сімнадцять) грн 38 коп. пені, 9 901 (дев`ять тисяч дев`ятсот одна) грн 33 коп. інфляційних нарахувань, 2 808 (дві тисячі вісімсот вісім) грн 83 коп. 3 % річних, 6 717 (шість тисяч сімсот сімнадцять) грн 16 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Комунальному підприємству «Водоканал»” (вул. Святого Миколая, 61, м. Запоріжжя, 69002, ідентифікаційний код юридичної особи 03327121) з Державного бюджету України 1 823 (одна тисяча вісімсот двадцять три) грн 72 коп. судового, сплаченого на підставі платіжної інструкції № 20756 від 29.04.2026. Видати ухвалу.

Рішення оформлено і підписано 10.07.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.