Справа № 161/19504/26 
Провадження № 2-о/161/602/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: 
головуючого – судді Кихтюка Р.М.,
секретаря – Вегери Д.В.,
за участю заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – ОСОБА_2 ,
заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, - 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Свою заяву обґрунтовує тим, що її донька ОСОБА_3 , яка зареєстрована разом із нею, її матір`ю і сином за адресою: АДРЕСА_1 неодноразово чинить домашнє насильство відносно неї та усіх членів її родини. Внаслідок таких дій вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та відносно ОСОБА_3 виносились термінові забороні приписи та складалися протоколи про вчинення домашнього насильства.
У зв`язку з чим, просить суд ухвалити рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав строком на 3 місяці, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування); заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця її проживання (перебування), інших місць її частого відвідування; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечила, зазначила, що конфліктні ситуації в сім`ї виникають з боку матері, яка постійно провокує сварки.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону обмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є матір`ю та дочкою, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 10).
Постановами Луцького міськрайонного суду від 07.07.2026 у справі №161/13308/26 та від 20.08.2026 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 (а.с. 13-14, 16-17).
18.07.2026 р., 21.07.2026 р., 29.07.2026 р., 11.08.2026 р. та 15.08.2026 року поліцейськими винесені термінові заборонні приписи стосовно ОСОБА_3 (а.с.7).
Пунктами 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).
Зважаючи на наведені правила Закону видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
У постанові від 28 травня 2025 року у справі № 761/44907/24 Верховний Суд зазначив, що докази, які додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків для безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Докази мають стосуватися обґрунтованих побоювань, що особа (кривдник) здатна вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якій його формі: психологічній, фізичній, економічній тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого чи нелюдського поводження з боку заінтересованої особи щодо заявника, яке спричиняє сильні фізичні та душевні страждання, тривалості й систематичності протиправної поведінки кривдника, а також того, що кривдник не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії щодо заявника та не бажає змінювати свою поведінку, у зв`язку із чим існує ризик продовження таких дій і застосування обмежувального припису є обґрунтованим.
Згідно постанови Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22, обмежувальний припис за суттю є не заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
У постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19, тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Заявниця ОСОБА_1 протягом тривалого часу зазнавала зі сторони дочки ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства. За вчинення таких дій остання вже неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, однак свою поведінку не змінила.
Враховуючи викладене, з огляду на встановлені судом обставини, суд визначає пріоритетним право ОСОБА_1 на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства та, оцінивши існуючі ризики, приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_3 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на неї обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
При цьому, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає за можливе видати обмежувальний припис строком на один місяць.
Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.
Керуючись ст.ст. 350-1 – 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 1 (один) місяць, яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав, а саме:
- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Про видачу обмежувального припису кривднику не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Луцьке районне управління поліції ГУНП у Волинській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Луцької міської ради.
Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Учасниками справи є:
Заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Заінтересована особа – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – невідомо.
Повний текст рішення складений 15 вересня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Р.М. Кихтюк