П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18318/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
23 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернулася в суд із позовом, в якому просила:
- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо припинення та невиплати їй пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" у попередньому розмірі, оформлене відповіддю від 10.06.2025 за №0600-0306-8/52279;
- зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити їй поновлення та виплату із моменту припинення пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у попередньому розмірі.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 22.01.2026 позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії по втраті годувальника призначеної відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника призначеної відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII у попередньому розмірі, з 01.06.2025. У задоволення решти позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 2021 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду в Житомирській області та отримує пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , призначену відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
ОСОБА_2 , померлий чоловік позивачки у період з 04.10.1986 по 18.10.1986 (фактично працював з 06.10.1986 по 21.10.1986), відповідно до наказу № 416 від 03.10.1986 направлений на ЧАЕС та виконував роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі Київського автотранспортного підприємства на посаді водія та отримав заробітну плату у загальному розмірі 1 574,19 крб. з урахуванням коефіцієнту - 5 та кратності 3 (за 16 днів/47 год) та 4 (за 16 днів/193 год), відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради № 207-7 від 10.06.1986, про що свідчать копія довідки № 74 від 21 березня, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до маршрутного листа виданого Комунальним автотранспортним підприємством 13030, ОСОБА_2 з 04.10.1986 по 18.10.1986 перебував у пункті пересадки учасників ЛПА в с. Лельов - 47 год, здійснював перевезення учасників ліквідації аварії за маршрутом с.Лельов-Капачі обвідний канал АБК - 1 і назад, що становило 100 год; перебував у районі АБК - 1 з метою висадки та очікування персоналу на перевезення - 93 год та відпочивав у м.Чорнобиль - 144 год.
ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю 1 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з 21.02.2000 довічно.
З червня 2025 року позивачка отримує пенсію обчислену виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до абз.- 13-15 п. 9 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.
У зв`язку з отриманням у червні 2025 року пенсії у меншому розмірі, позивачка звернулася до відповідача щодо роз`яснення причин таких дій.
Листом від 10.06.2025 № 0600-0306-8/52279 повідомлено, що пенсія до 01.06.2025 обчислювалась з урахуванням заробітної плати годувальника, взятої за роботу в зоні відчуження за жовтень 1986 року, згідно з довідкою виданою Київським САПТ № 13030 від 11.03.1997 № 260, із врахуванням заробітної плати за період роботи в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Не погоджуючись із відмовою, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивачка звернулася з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, в розмірах відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
Згідно з ст. 62 № 796-XII роз`яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов`язковим для виконання міністерствами, центральними та місцевими органами державної виконавчої влади.
Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (далі Постанова № 1210), якою затверджено порядок обчислення пенсій за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до Постанови № 1210 пенсії осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та працювали в зоні відчуження в 1986 1990 роках, призначаються із заробітку, який вони одержували за основним місцем роботи, з врахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, що цей рахунок проведено на підставі первинних документів про місце і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди в залежності від зони небезпеки.
Таким чином, підставою для перерахунку пенсії являється довідка, видана підприємством, де працювала особа, яка брала участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а підставою для проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження являються первинні документи про нараховану заробітну плату, періоду фактичної тривалості робочого дня і місця її виконання.
Згідно зі ст. 15 Закону № 796-XII видача довідок про заробітну плату за період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснюють підприємства, установи, організації.
Відповідно до п. 2.10 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 довідки про заробітну плату видаються на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою, організацією де працювала особа, яка звертається за пенсією.
З матеріалів справи встановлено, що пенсію по втраті годувальника, ліквідатора аварії на ЧАЕС позивачці було призначено попередньо з розрахунку заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році на підставі довідки № 260 від 11.03.1997, виданої Київським САТП № 13030.
При цьому, заробітна плата нараховувалася померлому чоловіку позивачки у жовтні 1986 року на підставі коефіцієнту, визначеного постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради № 207-7 від 10.06.1986 та кратності (3, 4), враховуючи відповідні години перебування у зонах забруднення.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обчислення позивачці пенсії з 01.06.2025 з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Порядок призначення та перерахунку пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ст. 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011 (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача 01.03.2024) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону № 796-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону № 796-XII, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Згідно абзацами 1, 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
На осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.09.2023 по справі №120/1602/23.
Як встановлено судом першої інстанції, пенсія позивачці призначена відповідно до Закону № 796-XII та після здійснення перерахунку пенсії її розмір становив більше максимального (10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність), зокрема 50 713,52 грн, однак її виплата становила 23 610 грн, з червня 2025 року - 11 733,59 грн, про що свідчить розрахунок пенсійного забезпечення визначеного станом на 26.05.2025.
Конституційний Суд України, в рамках розгляду справи №3-123/2023(229/23), у рішенні від 20.03.2024 № 2-р(ІІ)/2024 дійшов висновку, що припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами, припис першого речення ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).
У пункті 2 рішення Конституційного Суду України зазначено, що припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення ч. 3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності припису статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами, припис першого речення ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 .02.1991 № 796-XII зі змінами має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом відповідного рішення, тобто з 20.03.2024.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зважаючи на визнання неконституційними положень статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення ч. 3 ст. 67 Закону № 796-XII зі змінами, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України перерахована пенсія позивача не підлягає обмеженню максимальним розміром з 20.03.2024.
Як наслідок, суд першої інстанції обгрунтовано визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо зменшення розміру пенсії по втраті годувальника призначеної відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника призначеної відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII у попередньому розмірі з 01.06.2025.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Смілянець Е. С.
Судді | | | Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.