ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

14 липня 2026 року 	Справа № 160/12703/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
УСТАНОВИВ:
12 травня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогами:
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 011784 від 31.03.2026 р. про застосування адміністративно господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю спірної постанови № 011784 від 31.03.2026 р., оскільки позивач послуги з автомобільного перевезення не здійснює, а автомобілем MERCEDES-BENZ з номерним знаком НОМЕР_1 , управляє водій ОСОБА_2 , який не перебуває у трудових відносинах з позивачем. Отже до позивача, який не є автомобільним перевізником, адміністративно-господарські штрафи не можуть бути застосовані.
Ухвалою суду від 18.05.2026 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 01.06.2026 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що під час рейдової перевірки виявлено порушення передбаченого ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». На момент перевірки водій ТЗ надав Маршрутний лист № 75413 від 27 лютого 26 р. Проте, товарно-транспортної накладної на вантаж або іншого документу передбаченого законодавством, індивідуально-контрольної книги водія ОСОБА_2 або копії графіку змінності водіїв не надав, чим порушено вимоги п. 6.3 Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010р.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області 27.02.2026 року о 10 год. 55 хв. на ділянці дороги в м. Кропивницький вул. Перша Виставкова, 29, проведено перевірку транспортного засобу: марки MERCEDES-BENZ з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , документ, що посвідчує особу водія: НОМЕР_2 від 05.11.2024р. виданий ТСЦ 1242. 
Транспортний засіб належить ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_3 , виданий ТСЦ 1242 25.10.2023 року.
Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.05.2024 року.
За результатами перевірки складено акт № ОАР 033423 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.02.2026 року.
Актом перевірки встановлено порушення вимог статті 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме були відсутні: товарно-транспортна накладна на вантаж або інший документ передбаченого законодавством, індивідуально-контрольна книга водія ОСОБА_2 або копії графіку змінності водіїв.
Начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на підставі акта про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом ОАР 033423 від 27.02.2026 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 011784 від 31.03.2026 року, відповідно якої за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» на підставі абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ОСОБА_3 було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17000 грн., яку також було направлено позивачу.
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України “Про автомобільний транспорт”, Законом України “Про дорожній рух”,Законом України “Про автомобільні дороги”, а також постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 “Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті”.
Закон України “Про автомобільний транспорт” від 05.04.2001 року № 2344-III (далі по тексту - Закон № 2344-III) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Статтею 3 Закону № 2344-III визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Таким чином, перелік документів, що визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним.
Статтею 60 Закону № 3492 передбачена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів, в тому числі за відсутність документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серія: НОМЕР_3 , виданий ТСЦ 1242 25.10.2023 року, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ з номерним знаком НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 . 
Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.05.2024 року.
Таким чином, Позивач є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , проте не є автомобільним перевізником та не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців в установленому законом порядку.
Отже, з аналізу вищезазначених приписів, правові підстави для накладення на позивача, який не є автомобільним перевізником, адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 у справі №806/1450/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20, від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21.
Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Отже, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.
Таким чином, в даному випадку ОСОБА_1 в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» не є перевізником.
Отже, системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники або страхувальники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до статті 1 Правил дорожнього руху України.
Вищезазначене також повністю узголжується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 липня 2023 року по справі № 560/514/22.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, оскільки ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», в той час як відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника, відповідач при винесенні постанови діяв без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваної постанови, а саме не встановив яка особа була перевізником у розглянутій справі, помилково визначивши перевізником ОСОБА_1 , у зв`язку із чим заявлений позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1331,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 06.05.2026 року.
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1331,20 грн. підлягає стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_5 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул.Антоновича, буд.51, м.Київ, 03150, ІК в ЄДРПОУ 39816845) про скасування постанови - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 011784 від 31.03.2026 р. про застосування адміністративно господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (вул.Антоновича, буд.51, м.Київ, 03150, ІК в ЄДРПОУ 39816845) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 14 липня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков