Справа № 139/566/26 
Провадження № 2/139/392/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючої - судді Тучинської Н.В.,
з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,
розглянувши в селищі Муровані Курилівці у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
у с т а н о в и в:
21 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 911922249 про надання Кредиту без конкретної споживчої мети на суму 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. 24 травня 2019 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 911922249, якою було збільшено суму кредиту на 500 гривень. Кредитор свої зобов`язання з надання грошових коштів у кредит виконав у повному обсязі, а ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів не виконав.
28 листопада 2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01; 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01; 14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 14/02/2022 01. Відповідно до умов згаданих договорів факторингу Позивачу відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 як до боржника за Кредитним договором № 911922249 від 21 травня 2019 року.
Від представника позивача ОСОБА_2 13 серпня 2026 року через підсистему "Електронний суд" цей позов надійшов до Мурованокуриловецького районного суду. Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором № 911922249 від 21 травня 2019 року, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 , в сумі 17255 гривень 65 копійок.
14 серпня 2026 року на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддею було отримано інформацію (а.с. 12) про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: Вінницька область, Могилів-Подільський (раніше - Мурованокуриловецький) район, селище Муровані Курилівці.
Ухвалою судді від 14 серпня 2026 року (а.с. 13-14) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача та витребувано докази, які містять банківську таємницю.
Позивачу та представнику позивача судова повістка-повідомлення та ухвала про відкриття провадження направлена до електронного кабінету, а відповідачу – вручені в суді для передачі батькові (а.с. 16, 17). 
01 вересня 2026 року представник відповідача адвокат Солоненко Б.М. (повноваження підтверджено, зокрема, ордером № 1333838 в матеріалах електронної справи) подав відзив (а.с. 19-26). Позиція сторони ґрунтується на тому, що позивачем не доведено видачу кредиту в розмірі 6500 гривень, а також на тому, що позивач неправомірно вимагає про стягнення нарахованих за період з 24.06.2019 до 27.08.2019 процентів, оскільки вони нараховувалися поза строком кредитування. Також сторона відповідача не погоджується із наявністю судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відсутні докази про підготовку Адвокатським бюро позову та клопотання.
Судове засідання 01 вересня 2026 року було відкладено на 15 вересня 2026 року для забезпечення права на подання відповіді на відзив та інших заяв по суті, а також у зв`язку з неотриманням доказів, які були витребувані ухвалою про відкриття провадження у справі.
01 вересня 2026 року представник позивача Кукса К.О. подала відповідь на відзив (а.с. 29-34), у якій наполягала на обґрунтованості заявлених позовних вимог.
04 вересня 2026 року судом отримано документи на виконання ухвали про витребування доказів, які містять банківську таємницю (а.с. 37-39).
08 вересня 2026 року представник відповідача адвокат Солоненко Б.М. подав заперечення на відповідь на відзив (а.с. 41-47), у яких підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов.
09 вересня 2026 року представник позивача Кукса К.О. через підсистему «Електронний суд» подала додаткові пояснення (а.с. 49-51), до яких долучила Додаткову угоду до Договору № 911922249 (а.с. 55).
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача в п. 4 позовних вимог просила розгляд позовної заяви здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 6).
Представник відповідача адвокат Солоненко Б.М. у п. 3 відзиву (зворот а.с. 25) просив розглядати справу без участі відповідача та без його участі.
За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.
З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін.
Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до такого висновку:
За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом установлено: 
21 травня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 911922249 (в матеріалах електронної справи). За цим Договором Товариство зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит без конкретної споживчої мети на суму 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього Договору (п. 1.1.); кредит надавався строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником (п. 1.2., п. 1.3.); нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,99 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору (п. 1.4.); розрахунок сукупної вартості Кредиту та Термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.6.); позичальник підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України, що він отримав Кредит не на споживчі цілі, та що інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 4.9.). 
Також п. 1.5. Договору було встановлено, що з урахуванням положень п.1.4 Договору Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 361,35 відсотків річних. У п. 4.2. Договору сторони погодилися, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п. 1.4 – 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування, і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 Договору. Сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно п. 4.2 Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3. цього Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 4.3.).
Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua (п. 4.1.). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 4.4.). 
24 травня 2019 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 911922249, якою було збільшено суму кредиту на 500 гривень (а.с. 55). На підставі п. 2 Додаткової угоди Графік розрахунків було викладено в новій редакції, зокрема, у ньому було відображено єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту 6500 гривень та, відповідно, збільшилася сума нарахованих процентів та загальна сума до сплати. Всі інші умови Договору не змінювалися цією Додатковою угодою і залишилися чинними для їх виконання (п. 3). Зокрема, термін повернення кредиту залишився незмінним – 20 червня 2019 року.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Відповідач не заперечує факту укладення ним 21 травня 2019 року Договору № 911922249 про надання Кредиту без конкретної споживчої мети на суму 6000 гривень. Заперечення відповідача щодо укладення 24 травня 2019 року Додаткової угоди до Договору № 911922249, якою було збільшено суму кредиту на 500 гривень, спростовується безпосередньо текстом цієї Додаткової угоди, підписаної сторонами (а.с. 55), та випискою про рух коштів на рахунку, який належить ОСОБА_1 (а.с. 39).
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Факт виконання первісним кредитором свого кредитного зобов`язання з видачі ОСОБА_1 кредиту перед судом доведено:
1)інформацією АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260819/54314-БТ від 25.08.2026 (а.с. 37) про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , і на цю карту 21 травня 2019 року було зараховано 6 тисяч гривень, а 24 травня 2019 року – 500 гривень, а також, що фінансовим номером власника картки є той самий номер, який ОСОБА_1 вказав як контактний у своїх даних під час укладання кредитного договору;
2)випискою по рахунку карти № НОМЕР_1 (а.с. 38);
3)довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про те, що на виконання кредитного договору № 911922249 від 21.05.2019 Кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг проведено платіжну операцію з наступними реквізитами: Надавач платіжних послуг Платника: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", Особа Платника: ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Особа Отримувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; Рахунок/платіжна карта Отримувача: 5168-74XX-XXXX-9072, Термін дії: 05.2022; Сума платіжної операції: 6000,00 грн; Ідентифікатор платіжної операції: 17a1f03d-a680-499e-8ceb-22b19ad36218; Дата ініціювання платіжної інструкції: 21.05.2019 20:23:01; Дата завершення платіжної операції: 21.05.2019 20:23:13;
4)3) довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про те, що на виконання кредитного договору № 911922249 від 21.05.2019 Кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг проведено платіжну операцію з наступними реквізитами: Надавач платіжних послуг Платника: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", Особа Платника: ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Особа Отримувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; Рахунок/платіжна карта Отримувача: 5168-74XX-XXXX-9072, Термін дії: 05.2022; Сума платіжної операції: 500,00 грн; Ідентифікатор платіжної операції: e4e2a8d4-030c-4bf3-b45e-fb3831f75100; Дата ініціювання платіжної інструкції: 24.05.2019 17:15:36; Дата завершення платіжної операції: 24.05.2019 17:15:44.
Із розрахунків заборгованості, сформованих і підписаних первісним кредитором ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" (у матеріалах електронної справи), слідує, що ОСОБА_1 взагалі не виконував свого зобов`язання з повернення кредиту та відсотків, станом на сьогодні він має заборгованість за кредитним зобов`язанням на підставі Договору № 911922249 від 21.05.2019 у вигляді тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.
Так, як зазначено вище та слідує з умов Договору № 911922249 від 21.05.2019 з урахуванням Додаткової угоди до нього від 24.05.2019, предметом договору є кредит в розмірі 6500 гривень, кредит надається строком на 30 днів до 20 червня 2019 року. Відповідно до Графіку платежів, який є невід`ємною частиною до Договору (зворот а.с. 55), ОСОБА_1 20 червня 2023 року мав повернути 8415 гривень 65 копійок, з яких 6500 гривень – сума кредиту, а 1915 гривень 65 копійок – проценти за користування кредитом.
Із долученого до матеріалів електронної справи розрахунку заборгованості, вчиненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 27.08.2019, слідує, що ОСОБА_1 на кінець строку кредитування не виконав свого зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Із розрахунків заборгованості за Договором № 911922249 від 21.05.2019 слідує, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися боржнику і поза межами строку кредитування до 08 вересня 2019 року.
В той же час, Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Зокрема, Суд виснував: «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вище постанови ВП ВС).
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків.
В той же час, у п. 94 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».
«На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором» (п. 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). 
Пунктами 3.1. і 3.2. Договору № 911922249 від 21.05.2019 передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно з чинним законодавством України; порушенням умов цього Договору вважається, зокрема, його невиконання або неналежне виконання. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії Договору (п. 3.6. Договору № 911922249 від 21.05.2019). У випадку порушення Позичальником умов Договору Товариство має право здійснити будь-які передбачені законодавством дії для захисту свої прав та інтересів (п. 3.7.).
Так, Сторони у п. 4.2. Договору № 911922249 від 21.05.2019 погодилися, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 Договору (після 20 червня 2019 року), зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом. При цьому сторони погодили, що Позичальник сплачуватиме проценти за користування Кредитом в розмірі 1,70, і що такі проценти є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Отже, сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. 
Тобто, оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_1 виникло з договірних відносин з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором. При цьому саме грошове зобов`язання залишається незмінним, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Як убачається із розрахунків заборгованості за Договором № 911922249 від 21.05.2019, з 25 червня 2019 року Кредитор почав нараховувати ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов`язання річні проценти від простроченої суми у розмірі, встановленому п. 4.2. Договору № 911922249 від 21.05.2019, що є меншим від розміру, встановленого законом – частиною 2 статті 625 ЦК України.
Такі дії Кредитора відповідають умовам Договору № 911922249 від 21.05.2019, вимогам цивільного законодавства та правовій позиції Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 103-106 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором; нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35); заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). 
З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що твердження сторони відповідача про те, що Кредитор не мав права нараховувати проценти після спливу строку кредитування, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Суд визнає обґрунтованою суму нарахованих з 25 червня 2019 року до 08 вересня 2019 року процентів як міри відповідальності ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним Договором № 911922249 від 21.05.2019.
Щодо права ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ"заявляти вимогу до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019:
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 підписали Реєстр прав вимоги № 41 від 27.08.2019, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги, в тому числі, до Відповідача за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019 у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Зокрема, відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог, станом на 27.08.2019 ОСОБА_1 (у Реєстрі № 632) мав заборгованість у сумі 6500 гривень – за основним зобов`язанням, 11057 гривень – за процентами, а всього - 17557 гривень.
05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. На виконання умов цього Договору факторингу було підписано Реєстр прав вимоги № 7 від 28.10.2021, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги, в тому числі і до Відповідача за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019 у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Зокрема, відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог, станом на 28.10.2021 ОСОБА_1 (у Реєстрі № 1920) мав заборгованість у загальному розмірі 17255 гривень 65 копійок, з яких: 6500 гривень – заборгованість за основним зобов`язанням, 10755 гривень 65 копійок – заборгованість за процентами. Відомостями в Реєстрі, а також Розрахунком заборгованості ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" підтверджується, що ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" здійснило нарахування процентів поза межами строку Кредитного договору у розмірі 1,7% на день як міра цивільної відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України).
Відповідно до п.п. 5.3.3 Договору факторингу № 05/0820-01, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.
14.02.2022 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 14/02/2022-01 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача.
Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 14/02/2022-01 згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 14.02.2022 за Договором факторингу № 14/02/2022-01 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 21879 гривень 50 копійок, з яких: 6500 – заборгованість за тілом кредиту, 10755 гривень 65 копійок – заборгованість за процентами і 4623 гривні 85 копійок – неустойка. 
Щодо наявності підстав для задоволення заявленого розміру вимог, суд враховує таке:
Позивач заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 911922249 від 21 травня 2019 року в сумі 17255 гривень 65 копійок, яка складається із: 6500 гривень – заборгованість за основним зобов`язанням, 10755 гривень 65 копійок – заборгованість за процентами.
Таку позовну вимогу позивач обґрунтовує, зокрема, умовами кредитного договору, детальними розрахунками заборгованості, вчиненим первісним кредитором, та першим Фактором. 
Суд погоджується із таким розміром заборгованості відповідача і вважає її обґрунтованою умовами кредитного Договору № 911922249 від 21.05.2019, вимогам цивільного законодавства, а також такою, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, наведеними вище у цьому рішенні.
За таких обставин позовна вимога підлягає до повного задоволення.
При цьому суд враховує, що розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У цій справі суд, з урахуванням обставин, що ОСОБА_1 жодного погашення заборгованості за період користування кредитом не здійснив, що він продовжує уникати виконання грошового зобов`язання з 20 червня 2019 року (понад сім років), не вбачає підстав для застосування права суду на зменшення розміру процентів річних, нарахованих кредиторами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
У цій справі позивач у позовній заяві заявив про свої судові витрати у цій справі у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 2662 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 7). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягають компенсації позивачу у повному розмірі.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У цій справі між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» 20 січня 2026 року було укладено Договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02. Предметом цього Договору є надання правничої допомоги Клієнту в обсязі на умовах передбачених договором (п. 1.1.). За надання правничої допомоги передбачено отримання винагороди у формі гонорару (п. 3.1.). Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами у Протоколі погодження вартості послуг (Додаток 1 до Договору) (п. 3.3). Після належного виконання доручення АБ надає Клієнту Акт прийому – передачі наданих послуг (п. 3.4.). Крім того, 19 червня 2026 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено Додаткову угоду № 25770352887 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, відповідно до якої Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справах про стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами, зокрема, з ОСОБА_1 за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026) послуги надано на загальну суму 7000 гривень, зокрема, складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019 - 5000 гривень; вивчення матеріалів справи про стягнення про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019 – 1000 гривень; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування коштів за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019 на рахунок позичальника – 500 гривень; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування коштів за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019 на рахунок позичальника – 500 гривень.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, 23 січня 2025 року у справі № 369/849/18.
Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
У додатковій постанові від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила:
«7.11. Аналізуючи зазначені норми у сукупності, Велика Палата Верховного Cуду висновує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності обґрунтованих заперечень сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема через їх неспівмірність відповідно до частин четвертої - шостої статті 126 ГПК України статті, та/або за власним розсудом, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
7.12. Зокрема, суд може змінити розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу згідно з приписами частин четвертої - шостої статті 126 ГПК України як шляхом зменшення загальної суми таких витрат, зокрема у разі їх неспівмірності зі складністю справи, ціною позову чи значенням справи для сторони, так і шляхом відмови у відшкодуванні чи зменшення розміру витрат на оплату окремих послуг адвоката, зокрема у разі їх невідповідності критеріям реальності та розумності або через неспівмірність суми оплати із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) / обсягом наданих адвокатом послуг (коли одна послуга охоплюється і дублюється іншою послугою адвоката, внесеною до розрахунку) тощо.».
Суд при вирішенні питання відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Надаючи оцінку доводам позивача щодо понесених ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрат на послуги адвоката та наданим на їх підтвердження доказам, суд керується таким:
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати в сумі 7000 гривень не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями ст. 141 ЦПК України.
Так, заявлені витрати в частині вивчення матеріалів справи в сумі 1000 гривень, а також витрати на складання адвокатського запиту та клопотання про витребування доказів у загальній сумі 1000 гривень, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) етапом складання позовної заяви до суду, витрати на що заявлені як окремі послуги. Крім того, адвокат мав розуміти, що адвокатський запит на інформацію з обмеженим доступом буде залишено без задоволення; а клопотання про витребування доказів може міститися у тексті позову, а не оформлятися окремим документом. Тому, на переконання суду, такі витрати не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом, вони не були неминучими.
Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
«До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час тощо» (п. 7.25. додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24).
Здійснивши оцінку розміру судових витрат, понесених ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на правничу допомогу у зв`язку з підготовкою до суду позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , крізь призму вимог, установлених ч. 4 ст. 141 ЦПК України, урахувавши положення наведених вище норм та зазначених фактичних обставин справи, зокрема, що ця цивільна справа є малозначною, рішення приймається без участі сторін; результат вирішення цієї справи ніяким чином не впливає на репутацію сторони; ця справа не викликала публічного інтересу; що всі описані адвокатом роботи є складовою підготовки позову, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність та розумність розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також зважаючи на обсяг виконаних робіт, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 3000 гривень.
При цьому суд не погоджується з позицією сторони відповідача про те, що «будь-якого підтвердження про те, що позовна заява та клопотання про отримання інформації були підготовлені адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» в матеріалах позову нема».
Матеріали електронної справи містять Акт від 25 червня 2026 року прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, у якому підписами сторін (виконавцем – Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та клієнтом – ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») підтверджено, що послуги, зокрема, зі складання позовної заяви та підготовки клопотання щодо отримання інформації, надано якісно, в повному обсязі та в установлені строки. Обставина, що ці процесуальні документи підписані іншим представником позивача ніж Адвокатським бюро, не спростовує факту, що підготовлені і складені вони були саме професійним адвокатом.
Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-612, 625, 626-629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за Кредитним договором № 911922249 від 21.05.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , у розмірі 17255 гривень 65 копійок, а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 2662 гривні 40 копійок та у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень, а всього 22918 (двадцять дві тисячі дев`ятсот вісімнадцять) гривень 05 копійок.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ", місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163 (Рахунок: НОМЕР_3 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ЄДРПОУ АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 21133352, МФО: 322001).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя:___________