РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 621/2139/25
Провадження 2/621/309/26
11 вересня 2026 року        м. Зміїв Харківської області
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючий – суддя В. Філіп`єва,
за участі секретаря судового засідання – А. Головіної,
учасники справи:
позивач - позивач – ОСОБА_1 (не з`явилась),
представник позивача - адвокат О.Браславська (не з`явилась),
відповідач 1 - ОСОБА_2 (не з`явилась),
відповідач 2 – Зміївська територіальна громада в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, представник - К.Заможська (не з`явилась), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Зміївської міської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області,
про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
Адвокат О.Браславська, яка діє в інтересах позивачки І.Амбрасас через підсистему "Електронний суд" звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд ухвалити рішення, яким:
- встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його смерті;
- визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на будинок з надвірними будівлями і спорудами, та земельну ділянку, кадастровий номер 6321710100:02:005:0147, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 січня 1968 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Під час зареєстрованого шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
17 жовтня 1987 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_8 ». (позивач)
05.09.1992 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_10 » (відповідач).
ІНФОРМАЦІЯ_5 мати позивачки – ОСОБА_11 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачки – ОСОБА_3 помер. На час своєї смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним ніхто за вказаною адресою не був зареєстрований. 
На час смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 проживала разом із батьком, доглядала за ним та здійснила його поховання. Позивачка в установлений законом строк не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину, яка залишилась після його смерті. Після смерті батька залишилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
22 серпня 2024 року за заявою позивачки приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі спадкова справа після смерті ОСОБА_3 . Приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку із пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини. В цей же день позивачка дізналась про те, що її батько на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким заповів все належне йому майно ОСОБА_2 . Вказаний заповіт був посвідчений 02.07.2018 року приватним нотаріусом Кожушною Л.М. При цьому ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не подавала, разом з батьком постійно не проживала, тобто спадщину не прийняла. 
Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , є позивачка, донька спадкодавця, яка фактично проживала разом з ним, в тому числі на час його смерті. Заяви про відмову від спадщини позивачка не подавала.
Оскільки в позасудовому порядку оформити спадщину після смерті батька ОСОБА_12 позивачка не має можливості, вона звернулась до суду з даним позовом та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме – факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, а також визнати за позивачкою право власності на майно в порядку спадкування за законом.
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями, для розгляду визначено суддя І.Вельможну.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області І.Вельможної від 11.07.2025 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження. Крім того, витребувано від приватного нотаріуса Чугуївського РНО Лещенко Л.В., завірену належним чином копію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витребувані докази на виконання ухвали суду отримані судом 24.07.2025 року.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області І.Вельможної від 28.08.2025 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Зміївської міської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
В зв`язку з тривалою хворобою судді І.Вельможної протколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями 13.10.2025 року для розгляду справи визначено суддю В.Філіп`єву.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.11.2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.04.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином.
Представник позивачки ОСОБА_13 - адвокат О.Браславська подала письмову заяву, в якій просить провести судовий розгляд справи без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_14 , яка належним чином повідомлялась про дату час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, в судове засідання не з`явилась. Заяв про відкладення судового розгляду, відзиву на позовну заяву з викладом заперечень до суду не надходило. 
Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області К.Заможська подала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки неявка учасників не перешкоджає проведенню судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне:
Згідно Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 від 13.01.1968 року, виданого Зміївським рай бюро РАЦС 22.12.1967 року, народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_11 (а. с. 33).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00048882104 від 22.01.2025 року, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 17.10.1987 року, та змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_8 » (а. с. 18 – 19).
Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2 від 16.08.2005 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб позивачки з ОСОБА_7 розірвано 14.06.2005 року (а. с. 31, 34 – 38).
Відповідно до паспорту громадянина України, НОМЕР_3 , виданого Первомайським РВ УМВС України в Луганській області, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 38). 
Згідно Акту обстеження від 21.10.2024 року, складеного депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області в присутності свідків: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з метою перевірки було встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживав та був зареєстрований гр. ОСОБА_3 . Разом з ним без реєстрації місця проживання фактично проживала та здійснювала догляд за ним його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1 березня 2022 року до моменту його смерті та здійснила його поховання. Більше за вказаною адресою ніхто не проживав, що й було підтверджено свідками (а. с. 11).
Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.03.1998 року, виданого виконкомом Зміївської міської Ради народних депутатів, будинок в АДРЕСА_1 , в цілому належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Зміївської міської ради від 17.03.198 № 48. Житловий будинок в цілому зареєстрований в Зміївському МП технічної інвентаризації на праві власності за ОСОБА_3 та записаний в реєстрову книгу № 14 реєстром № 1259 від 30.04.1998 року (а. с. 15 – 15 зворот).
Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.07.2013 року, серія НОМЕР_4 , власником земельної ділянки з кадастровим номером: 6321710100:05:005:0147, за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Площа ділянки: 0,0765 га. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1 (а. с. 17).
Право власності на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером: 6321710100:05:005:0147 за ОСОБА_3 підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Індексний номер витягу: 6786728 від 24.07.2013). Дата державної реєстрації 03.07.2013, державний державний реєстратор Реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області В.Пашук (а. с. 28 – 29).
Згідно Довідки про оцінку вартості нерухомості: житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером: 6321710100:02:005:0147) від 02.05.2025 року, оцінювачем ОСОБА_17 , оціночна вартість об`єктів складає 710626,96 гривень (а. с.21 – 25).
Згідно Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_6 від 17.05.2022 року, виданого Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати позивачки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 40).
Згідно Свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_7 від 17.05.2022 року, виданого Новожодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 39).
22.08.2024 року приватним нотаріусом Лещенко Л.В. заведено спадкову справу № 110/2024 після смерті ОСОБА_3 (а. с. 14 зворот).
Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. від 22.08.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 її батька ОСОБА_3 (а. с. 12 – 13 зворот).
З витребуваної судом копії спадкової справи № 110/2024 вбачається, що вона заведена після смерті ОСОБА_3 за заявою, поданною позивачем ОСОБА_1 (а. с. 59 зворот).
Згідно відповіді Відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 23.08.2024 року, разом із померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто крім нього, не був зареєстрований (а. с. 60 зворот).
Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (Заповіти/спадкові договори) містять відомості про наявність заповіту складеного ОСОБА_3 (а. с. 72 зворот).
Так, ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, всі права та обов`язки, які можуть належать йому у майбутньому і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом буде мати право, заповів відповідачці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 (а. с. 75).
Згідно відомостей Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81962708 від 23.07.2025 року, заповіт ОСОБА_3 – чинний. Номер у Спадковому реєстрі: 62642705, Бланк ННІ 623050, номер в реєстрі 1101, дата посвідчення 02.07.2018 року, приватний нотаріус Кожушна Л.М. (а. с. 78 – 79).
Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 29.10.2025 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а отже місце проживання відповідача (спадкоємиці за заповітом) не збігається з місцем реєстрації спадкодавця. 
Відомостей про звернення відповідача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька матеріали справи не містять.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:
Згідно ч. 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч. 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За змістом норм Книги шостої "Спадкове право", для оформлення права на спадщину, уповноваженій особі необхідно встановити вид спадкування (за законом чи заповітом), склад спадщини, час та місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, а також осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Згідно ч. 1 статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до положень статті 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Дослідженими в судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджується факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом з батьком – спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомостей на спростування факту постійного проживання позивачки із спадкодавцем матеріали справи не містять. 
Заперечень проти фактичних обставин справи та задоволення позовних вимог відповідачем Зміївською міською радою Чугуївського району Харківської області не висловлено.
Відповідачка ОСОБА_14 відзиву на позовну заяву з викладом заперечень проти позову не подала. Крім того, відомостей про подання відповідачкою заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом у встановлені законом строки, матеріали справи не містять, а отже відповідачка є такою, що не прийняла спадщину у визначеному законом порядку.
Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права позивача на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, як зазначалося вище, згідно положень статей 1216 – 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень статті 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємицею після померлого батька ОСОБА_3 за заповітом, однак на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 не була з ним зареєстрована за однією адресою та не зверталася до нотаріуса у встановлений законом 6-місячний термін з заявою про прийняття спадщини, а отже є такою, що не прийняла спадщину.
Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею І черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та фактично проживала разом із ним на момент його смерті, а отже є такою, що прийняла спадщину та має право на оформлення права власності на майно в порядку спадкування.
Згідно ч. 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до ч. 3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК) Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом положень статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Відповідно до ч. 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивач обґрунтувала позовні вимоги тим, що окрім відсутності судового рішення на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, в неї також відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, в зв`язку з чим вона також позбавлена можливості отримати у нотаріуса Свідоцтво про спадщину на спадкове майно
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення в частині визнання за позивачкою права власності на будинок з надвірними будівлями і спорудами, та земельну ділянку кадастровий номер 6321710100:02:005:0147, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання розподілу судових витрат між сторонами суд не вирішує.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141-142, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на будинок з надвірними будівлями і спорудами, та земельну ділянку, кадастровий номер: 6321710100:02:005:0147, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач 1 - ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач 2 - Зміївська територіальна громада в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, ЄДРПОУ 04058674, адреса місцезнаходження: вул. Адміністративна, 9, м. Зміїв, Чугуївський район, Харківська область, 63404.

Суддя В. Філіп`єва