ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року | справа № 380/14478/25

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврогурт Захід» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, 
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврогурт Захід» (далі – позивач, ТОВ «Єврогурт Захід») пред`явило позов до Львівської митниці (далі – відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000875 від 05.06.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, він визначив його митну вартість за основним методом – за ціною договору (контракту), вказавши її у митній декларації, та надав митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість, за переліком, визначеним ч.2 ст.53 Митного кодексу України (далі – МК України). На думку позивача, подані до митного оформлення та додатково надані на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, які визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Стверджує, що зауваження відповідача щодо умов поставки EXW є безпідставними, оскільки за умовами контракту витрати на пакування, маркування, завантаження та митне оформлення товару вже включені продавцем до ціни товару, а завантаження товару, як зазначено у довідці про транспортні витрати, проводилося за рахунок продавця. Щодо умов оплати вказує, що п.2.7 контракту надає сторонам право узгоджувати інші умови оплати на кожне окреме відвантаження в рахунку-фактурі, а тому визначений у рахунку-фактурі №7/MTR/2025 від 29.05.2025 строк оплати умовам контракту не суперечить; крім того, спосіб, умови та порядок здійснення оплати за поставлений товар не мають правового значення для визначення його митної вартості. Стосовно договору на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень №01/01 від 01.01.2025 зазначає, що такий документ надавався митному органу, а інформація про це міститься безпосередньо у картці відмови. Вказує також, що, застосувавши резервний метод, відповідач не навів обсягу партії, умов поставки та комерційних умов товару, взятого за основу, а зазначення у графі 33 оскаржуваного рішення лише дати та номера митної декларації не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим і мотивованим. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
04.08.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву. Свою позицію мотивує тим, що обов`язок доведення заявленої у митній декларації митної вартості лежить на декларанті, який зобов`язаний подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Зазначає, що за результатами опрацювання поданих документів встановлено невідповідності та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, а саме: відомості щодо складових митної вартості (митне очищення товару для експорту) не підтверджено документально та не піддаються перевірці; п.3.3 зовнішньоекономічного договору №1/2025 від 02.01.2025 передбачає таку форму оплати як передоплата, тоді як у фактурі №7/MTR/2025 від 29.05.2025 граничним терміном оплати зазначено 12.06.2025; у наданому рахунку на оплату транспортних послуг №568 від 04.06.2025 міститься посилання на договір на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень №01/01 від 01.01.2025, який до митного оформлення не надано. Вказує, що витребування додаткових документів було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митної вартості та є способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість, проте надані на вимогу документи виявлених розбіжностей не усунули. Вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025 та похідна від нього картка відмови №UA209170/2025/000875 від 05.06.2025 є правомірними і підстав для їх скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
06.10.2025 від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6056,00 грн з доданими до неї доказами.
08.10.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Ухвалою суду від 13.08.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврогурт Захід» зареєстроване як юридична особа та здійснює зовнішньоекономічну діяльність.
02.01.2025 між компанією Bass Polska Sp. z o.o. (Al.Krakowska 60, 05-552 Mrokow, Польща), як продавцем, та ТОВ «Єврогурт Захід», як покупцем, укладено договір №1/2025 (далі – Контракт), за умовами п.1.1 якого продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити товари, за найменуванням, кількістю і ціною, вказаною в рахунку-фактурі, які є невід`ємною частиною даного Договору.
Згідно з п.1.2 Контракту ціна, кількість та асортимент товарів повинні бути підтверджені сторонами та зазначені у рахунку-фактурі.
Відповідно до п.1.3 Контракту кожне відвантаження товарів здійснюється відповідно до замовлення покупця.
Пунктом 2.1 Контракту визначено, що ціни на товар встановлюються в злотих Польща і фіксуються в рахунку-фактурі до цього Договору.
Згідно з п.2.2 Контракту ціна включає в себе вартість товару, тари, упаковки і маркування.
Пунктом 2.3 Контракту передбачено, що ціни, вказані в рахунку-фактурі, є кінцевими і незмінними по відношенню до кожної партії товарів, якщо інше не погоджено сторонами в письмовій формі.
Відповідно до п.2.6 Контракту продавець виставляє відповідний рахунок-фактуру, який повинен містити інформацію про дату видачі документа, номер рахунку-фактури та номер і дату договору, назву товару (торгову марку чи комерційне найменування, якщо таке існує), одиницю виміру, ціну за одиницю товару, країну виробника, умови поставки, а також загальну вартість товару.
Згідно з п.2.7 Контракту покупець здійснює платежі відповідно до рахунків-фактур, виставлених продавцем; рахунок-фактура в даному випадку буде погодженим замовленням покупця; сторони мають право узгоджувати інші умови оплати на кожне окреме відвантаження в рахунку-фактурі.
Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що сторони погоджують умови поставки в рахунках-фактурах до цього договору; продавець виконає свої зобов`язання, коли поставить відповідний якістю й асортиментом товар на умовах, передбачених цим Договором, та належним чином оформить наступні документи: рахунок-фактуру, CMR, сертифікат походження, митну декларацію та інші дозвільні документи згідно товару. Згідно з п.3.2 Контракту партії товару відвантажуються продавцем згідно рахунків-фактур. Пунктом 3.3 Контракту визначено, що товар повинен бути готовий до відвантаження продавцем протягом 30 робочих днів з моменту передоплати.
Відповідно до п.3.5 Контракту продавець поставляє покупцю товар на територію України на умовах EXW; FCA Poland згідно рахунків-фактур, згідно INCOTERMS 2010, або інших умов, зазначених поставках в рахунках-фактурах.
29.05.2025 продавцем виставлено рахунок-фактуру (фактуру) №7/MTR/2025 з посиланням на Контракт, за яким до поставки погоджено товар «LEZAK OGRODOWY VS 5934» у кількості 1000 шт за ціною 65,00 злотих за одиницю на загальну суму 65000,00 злотих. Умовами поставки в рахунку-фактурі визначено EXW Gdansk, а граничним терміном оплати – 12.06.2025 року.
Перевезення товару здійснювалося на підставі договору на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень №01/01 від 01.01.2025 та заявки на перевезення вантажу №1PLUA. Факт перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №117 від 29.05.2025 року. Згідно з рахунком на оплату №568 від 04.06.2025 та довідкою про транспортні витрати від 04.06.2025 вартість перевезення за маршрутом Гданськ (Республіка Польща) – пункт пропуску Рава-Руська становить 66623,00 грн, за маршрутом пункт пропуску Рава-Руська – с.Стрільбичі становить 11757,00 грн, а всього 78380,00 грн; у довідці зазначено, що завантаження товару проводилося за рахунок продавця, страхування вантажу не здійснювалося.
Митне оформлення товару в режимі експорту здійснено відправником, що підтверджується експортною митною декларацією MRN 25PL322080NSHY7VM6 від 29.05.2025 року.
З метою митного оформлення товару декларант позивача 05.06.2025 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170048425U0, відповідно до якої заявлено до митного оформлення товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: «Меблі для сидіння з металевим каркасом: LEZAK OGRODOWY арт. VS 5934 – 1000 шт.». Вага брутто товару становить 7900 кг, вага нетто – 6900 кг.
Умови поставки – EXW PL Gdansk (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена за ціною договору (основним методом) у розмірі 783098,50 грн (графи 12, 45 декларації) та складається з фактурної вартості товару 716475,50 грн (65000,00 злотих за курсом 11,0227 грн за одиницю валюти) та витрат на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України в сумі 66623,00 грн.
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA209170048425U0, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема: рахунок-фактуру №7/MTR/2025 від 29.05.2025 року, автотранспортну накладну №117 від 29.05.2025 року, декларацію країни відправлення 25PL322080NSHY7VM6 від 29.05.2025 року, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №568 від 04.06.2025 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару, від 04.06.2025 року, договір №1/2025 від 02.01.2025 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1/1-2025 від 18.04.2025 року, договір про надання послуг митного брокера №907-Б від 26.01.2024 та договір (контракт) про перевезення №01/01 від 01.01.2025 року.
Митний орган повідомив декларанта, що подані документи не містять всіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості, та запропонував надати додаткові документи за визначеним переліком.
На вимогу митного органу декларант додатково надіслав лист про попереднє замовлення товару від 14.02.2025, зовнішньоекономічний договір, заявку на перевезення вантажу та договір на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень.
05.06.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2, в графі 33 якого вказано:
«За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: - подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Декларантом здійснюючи декларування оцінюваного товару самостійно визначено митну вартість таких товарів за основним методом тобто - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Відповідно до ч.2 ст.58 МКУ, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час здійснення митного контролю опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах та встановлено наступне: - згідно поданих до митного оформлення товаросупровідних документів поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах EXW PL Gdansk. Відповідно до положень Інкотермс-2020, термін EXW (Ex Works Франко завод (… назва місця)) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за №984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Слід зазначити, що відомості щодо складових митної вартості (митне очищення товару для експорту) не підтверджено документально (відсутні в рахунку на перевезення, інших товаросупровідних документах) та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу; - п.3.3 зовнішньоекономічного Договору №1/2025 від 02.01.2025 передбачена така форма оплати як передоплата, однак у фактурі №7/MTR/2025 від 29.05.2025 граничним терміном оплати зазначено 12.06.2025 року. Таким чином, відсутність або не однакове трактування термінів оплати не дає можливості митному органу здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, з огляду на те, що на момент митного оформлення оплата за оцінювані товари вже могла бути здійснена або мала бути здійснення; - декларантом до митного оформлення надано рахунок на оплату транспортних послуг №568 від 04.06.2025 у якому міститься посилання на договір на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень №01/01 від 01.01.2025 року. Слід зазначити, що вищезазначений договір до митного оформлення декларантом не надано. У сукупності перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Отже, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. Відповідно до пункту другого статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за якою, під час та у місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним із статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Таким чином, декларантом не надано документів, які вказують зменшення звичайної конкурентної ціни, відсутня можливість упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження числового значення заявленої митної вартості, а саме: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
На вимогу декларантом надіслано лист про попереднє замовлення, зовнішньоекономічний договір, заявку на перевезення вантажу, договір на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень. Надіслані на вимогу митного органу документи не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу не надано.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість, визначену за основним методом.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ.
Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості у митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209170/2025/42409 від 19.05.2025 р., де рівень митної вартості товару становить 4,01 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.».
Того ж дня Львівською митницею сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000875.
Не погодившись із вказаним рішенням та карткою відмови відповідача, товариство звернулось з адміністративним позовом до суду.
Змістом спірних правовідносин є правомірність рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000875 від 05.06.2025.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товару за ціною договору, яка зазначена в рахунку-фактурі №7/MTR/2025 від 29.05.2025 – 65000,00 злотих, збільшивши її на документально підтверджені витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України в сумі 66623,00 грн. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209170048425U0 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації, а на вимогу митного органу додатково надав лист про попереднє замовлення товару, зовнішньоекономічний договір, заявку на перевезення вантажу та договір на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Стосовно посилань відповідача на те, що за умовами поставки EXW продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб та за митне очищення товару для експорту, а відомості щодо цієї складової митної вартості документально не підтверджені, суд зазначає таке.
Перелік витрат, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, наведений у ч.10 ст.58 МК України і є вичерпним. Витрати на митне очищення товару для експорту в країні відправлення до цього переліку не віднесені, а тому такі витрати не є складовою митної вартості товару в розумінні наведеної норми та не підлягають окремому документальному підтвердженню.
Крім того, базис поставки, визначений сторонами у зовнішньоекономічному договорі, застосовується у частині, що не суперечить умовам самого договору. Так, згідно з п.2.2 Контракту ціна включає в себе вартість товару, тари, упаковки і маркування, а відповідно до п.3.1 Контракту продавець виконує свої зобов`язання, зокрема, коли належним чином оформить рахунок-фактуру, CMR, сертифікат походження, митну декларацію та інші дозвільні документи згідно товару. Отже, обов`язок з оформлення експортної митної декларації сторони поклали саме на продавця, і матеріалами справи підтверджено, що експортне оформлення товару здійснено відправником, про що свідчить експортна декларація MRN 25PL322080NSHY7VM6 від 29.05.2025, яка подавалася до митного оформлення. Крім того, у довідці про транспортні витрати від 04.06.2025 прямо зазначено, що завантаження товару проводилося за рахунок продавця.
Таким чином, витрати на завантаження товару та на його митне очищення для експорту вже враховані у ціні, що підлягає сплаті продавцю, а тому додаванню до неї не підлягають. Відповідач не навів жодного розрахунку та не зазначив, на яку саме суму, на його думку, занижено митну вартість внаслідок невключення цієї складової, обмежившись загальним твердженням про непідтвердження відомостей.
Суд звертає увагу на те, що посилання відповідача у графі 33 оскаржуваного рішення на порушення позивачем «вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу» є помилковим, оскільки ст. 58 МК України такої частини не містить.
Стосовно посилань відповідача на те, що п.3.3 Контракту передбачає таку форму оплати як передоплата, тоді як у рахунку-фактурі №7/MTR/2025 від 29.05.2025 граничним терміном оплати зазначено 12.06.2025, суд зазначає таке.
Пункт 3.3 Контракту розміщений у розділі 3 «Умови поставки» і визначає строк готовності товару до відвантаження (протягом 30 робочих днів з моменту передоплати), а не форму розрахунків. Умови оплати врегульовані розділом 2 Контракту, п.2.7 якого прямо передбачає, що покупець здійснює платежі відповідно до рахунків-фактур, виставлених продавцем, рахунок-фактура в даному випадку буде погодженим замовленням покупця, а сторони мають право узгоджувати інші умови оплати на кожне окреме відвантаження в рахунку-фактурі. Отже, визначення у рахунку-фактурі №7/MTR/2025 від 29.05.2025 граничного терміну оплати 12.06.2025 є реалізацією сторонами наданого їм Контрактом права та жодних розбіжностей у документах не утворює.
Суд також враховує, що станом на дату митного оформлення (05.06.2025) строк оплати товару ще не настав, а тому банківські платіжні документи об`єктивно не могли бути подані декларантом. За приписами п.4 ч.2 ст.53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, подаються лише у разі, якщо рахунок сплачено. Відтак вимога відповідача про надання таких документів за наведених обставин не ґрунтується на законі.
Крім того, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 по справі №803/3649/15.
У постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Стосовно посилань відповідача на ненадання до митного оформлення договору на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень №01/01 від 01.01.2025, на який міститься посилання у рахунку на оплату транспортних послуг №568 від 04.06.2025, суд зазначає таке.
Зазначений аргумент спростовується змістом самої митної декларації №25UA209170048425U0 від 05.06.2025, у графі 44 якої під кодом d4301 зазначено договір (контракт) про перевезення №01/01 від 01.01.2025. Крім того, у графі 33 оскаржуваного рішення відповідач сам зазначив, що на вимогу митного органу декларантом надіслано, зокрема, договір на здійснення міжнародних та внутрішніх перевезень. За таких обставин твердження відповідача про ненадання цього документа не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд також зазначає, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.02.2021 у справі №810/4441/16, від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 та від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020.
У цій справі розмір витрат на транспортування товару підтверджений сукупністю документів – договором на перевезення №01/01 від 01.01.2025, заявкою на перевезення вантажу №1PLUA, міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №117 від 29.05.2025 року, рахунком на оплату №568 від 04.06.2025 та довідкою про транспортні витрати від 04.06.2025 року, які кореспондуються між собою і дозволяють ідентифікувати як перевезення, так і його вартість. При цьому до митної вартості позивач включив саме ту частину транспортних витрат, що понесена до місця ввезення товару на митну територію України (66623,00 грн), як це передбачено п.5 ч.10 ст.58 МК України, що узгоджується із змістом наведених документів.
Верховний Суд у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17 вказав: «… серед документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість, тому вимога про її надання є безпідставною».
Суд вважає за необхідне зазначити, що можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення митницею конкретних обставин, які викликали у неї сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, а тому недотримання цих умов свідчить про порушення нею критеріїв правомірності рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які закріплені у ч.2 ст.2 КАС України. Аналогічне правозастосування викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2025 у справі №460/164/24.
У спірному випадку відповідач витребував у декларанта документи фактично за повним переліком, наведеним у ч.3 ст.53 МК України, не конкретизувавши, який саме числовий показник митної вартості потребує підтвердження та який документ здатний усунути сумнів. Такий підхід позбавляє декларанта можливості усунути сумніви митного органу і свідчить про те, що обставини, передбачені ч.3 ст.53 МК України, відповідачем не встановлені.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 у справі №809/257/17.
Стосовно застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості суд зазначає таке.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з цінової бази даних, а саме МД №UA209170/2025/42409 від 19.05.2025, за якою рівень митної вартості товару становить 4,01 дол. США за кг.
Суд вказує, що оскаржуване рішення не містить інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не навів опису та характеристик товару, взятого за основу, не зазначив його виробника, торговельної марки, обсягу партії, умов та комерційних рівнів поставки, не порівняв ці характеристики з характеристиками оцінюваного товару, а також прямо зазначив, що коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаросупровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.
Суд також враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24 та від 11.02.2026 у справі №560/2740/25, які в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII повинні враховуватися судом під час вирішення цього спору.
Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Втім, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні або не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно не підтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000875 від 05.06.2025 суд зазначає, що єдиною підставою її формування стало прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025. Оскільки останнє визнається судом протиправним, то й картка відмови, яка є похідною від нього, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч.1, 2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Приписами ч.1 ст.139 КАС України унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2020 у справі №1.380.2019.001962, при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.
У даній справі ціна позову складає суму донарахованих митних платежів за оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025 року, що становить 73198,81 грн.
Згідно з підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки 1,5% від ціни позову (73198,81 грн) становить 1097,98 грн, що є меншим за один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» №4059-IX від 19.11.2024 (3028,00 грн), за майнову вимогу застосовується мінімальна ставка судового збору в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3028,00 грн.
Поряд з тим, позовна вимога про визнання протиправною та скасування картки відмови є похідною від основної позовної вимоги майнового характеру, окремий судовий збір за таку вимогу не сплачується, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2020 у справі №520/1634/19.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 6056,00 грн згідно з платіжною інструкцією №324 від 10.07.2025, тобто у розмірі, який перевищує встановлений Законом України «Про судовий збір».
За таких умов, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, із бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028,00 грн, тобто у розмірі, який підлягав сплаті за подання позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір». Решта судового збору може бути повернута позивачу за його клопотанням у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 6056,00 грн.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням «ЛЮРЦ» на підставі договору про надання правової допомоги №25/14 від 17.03.2025 та додаткової угоди №6 від 23.06.2025 до цього договору.
Вид наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 19.09.2025, відповідно до якого адвокатом надано послуги із зібрання в клієнта документів та їх аналізу (1 година – 1514,00 грн) і підготовки позовної заяви (3 години – 4542,00 грн), а всього 4 години на суму 6056,00 грн. Факт оплати цих послуг підтверджується платіжною інструкцією №384.
08.10.2025 представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є повністю співмірними по відношенню до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складеного процесуального документа також не є значними, а спори щодо коригування митної вартості товарів є типовими для адміністративного судочинства. Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідь на відзив позивачем не подавалася.
За наведених обставин, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 6056,00 грн не в повній мірі відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для нього, що суперечить принципу їх розподілу.
Відтак, як наслідок, з урахуванням критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в обсязі 3000,00 грн.
Керуючись ст.2, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в :
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврогурт Захід» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900351/2 від 05.06.2025.
3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000875 від 05.06.2025.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврогурт Захід» судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
5. У задоволенні іншої частини вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврогурт Захід» (місцезнаходження: вул. Сагайдачного, 78, с.Стрілки, Самбірський район, Львівська область, 82092; код ЄДРПОУ: 44855315).
Відповідач – Львівська митниця (місцезнаходження: вул.Костюшка Т., 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ ВП: 43971343).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна