ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
02.07.2026	Справа № 910/4551/23 (910/1284/26)	

Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., за участю секретаря судового засідання Коваленко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" (18030, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 68/12; ідентифікаційний номер 41439047)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 80, оф. 250; ідентифікаційний номер 37039321)
про стягнення 189 950,33 грн

в межах справи № 910/4551/23
за заявою ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" (ідентифікаційний код 37039321)
про банкрутство

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором № 134/23 від 13.03.2024, в частині оплати спожитої у червні 2025 року електричної енергії вартістю 161 681,32 грн.

2. Стислий виклад позиції відповідача
Відповідач повідомив про погашення основного боргу в повному обсязі, на підтвердження чого надав відповідні докази. 
Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення пені, відповідач посилається на зупинення нарахування штрафних санкцій на підставі постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022.
Відповідач також вказує, що 3% річних, які є платою за користування коштами, та інфляційні втрати, що є компенсацією за понесені збитки спричинені знеціненням грошових коштів, не нараховуються після відкриття провадження у справі про банкрутство.

3. Процесуальні дії у справі
У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/4551/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" на стадії процедури санації введеної ухвалою суду від 11.07.2023.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія", в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу №134/23 від 13.03.2023 у розмірі 189 950,33 грн, з яких: 161 681,32 - основний борг; 22 735,25 грн - пеня; 2 788,73 грн - інфляційні втрати; 2 745,03 грн - 3% річних. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану справу передано для розгляду судді Стасюка С.В. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 судом було прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" про стягнення 189 950,33 грн до розгляду в межах справи № 910/4551/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія", відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 09.04.2026.
07.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.
09.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив та клопотання позивача про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Судове засідання 09.04.2026 відкладено на 21.05.2026.
13.05.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 відкладено судове засідання на 25.06.2026.
24.06.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Судове засідання 25.06.2026 відкладено на 02.07.2026.
02.07.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.
У судовому засіданні 02.07.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про задоволення позову, в той час, не заперечував факту сплати відповідачем суми основного боргу.
Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у позові.
Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 02.07.2026 дослідивши її матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
13.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 134/23, який відповідно до п. 1.1 є публічним договором приєднання та встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.
Відповідно до п. 2.1. договору постачальник зобов`язується продавати активну електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язується приймати і оплачувати електричну енергію на умовах і в терміни, передбачені цим договором, додатками до нього і чинними законодавчими і нормативними актами.
Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві- приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (п. 3.1. договору).
Відповідно до Заяви-приєднання до договору початком постачання визначено - 13 березня 2023 року.
Постачання електроенергії в розрахунковому періоді (календарний місяць з першого по останнє число включно) здійснюється відповідно до фактичних обсягів споживання електричної енергії споживача. Загальний обсяг спожитої електричної енергії, що поставляється споживачу, розраховується на основі показань приладів диференційованого погодинного обліку (п. 3.3. договору).
Пунктом 5.1 договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються сторонами в Додатку № 2 «Про порядок та строки оплати», який є невід`ємною частиною даного договору.
Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у платіжних документах (актах купівлі-продаж, рахунках про оплату електричної енергії) за цим договором, у тому числі у разі її зміни. постачальник направляє вказані платіжні документи (акти купівлі-продажу, рахунки тощо) споживачу на його електронну адресу та/або засобами поштового зв`язку та/або через систему електронного документообігу M.E.Doc чи інші системи електронного документообігу (п. 5.4. договору).
Оплата вважається здійсненою після того, як з поточного рахунку споживача списана вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.7. договору).
Відповідно до п. 5.8. договору оплата рахунку постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати, зазначеній у Додатку № 2 до договору щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.
Не згода споживача з порядком розрахунків або розрахованою сумою не є підставою для несплати виставленого рахунку. У разі переплати за фактично спожитий обсяг електроенергії, в тому числі і в наслідок проведеного перерахунку на вимогу споживача, сума переплати зараховується сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати електроенергії за наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу (п. 5.9. договору).
02.06.2025 на електронну пошту відповідача (coaleic@gmail.com, buh.eic@gmail.com) було направлено рахунок-фактуру № СТ-0015842 від 02.06.2025 для здійснення попередньої оплати за електричну енергію за червень 2025 року на суму 7 564,63 грн.
03.06.2025 відповідачем було здійснено авансовий платіж за електричну енергію за червень 2025 року на суму 7 564,63 грн.
15.07.2025 на електронну пошту відповідача (coaleic@gmail.com, buh.eic@gmail.com) були надіслані акт фактичного закриття купівлі-продажу електричної енергії №СТ-0003990 від 30.06.2025, рахунок-фактура № СТ-0017240 від 15.07.2025, відповідно до яких відповідачем в червні 2025 року було спожито 26 880 кВт*год електричної енергії вартістю 189 245,95 грн.
Відповідачем було частково сплачено заборгованість: 17.10.2025 на суму 10 000,00 грн, 30.10.2025 на суму 10 000,00 грн.
З огляду на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №134/23 від 13.03.2023 у розмірі 189 950,33 грн, з яких: 161 681,32 - основний борг; 22 735,25 грн - пеня; 2 788,73 грн - інфляційні втрати; 2 745,03 грн - 3% річних. 
Після відкриття провадження у справі відповідачем було погашено основний борг у повному обсязі (платіжна інструкція № 967 від 06.04.2026).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором енерогопостачання, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі, Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу (пункт 14).
Частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Пунктом 10 ч. 7 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються: строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.
Відповідно до статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.
Судом встановлено, що в червні 2025 року позивачем було поставлено, а відповідачем - спожито 26 880 кВт*год електричної енергії вартістю 189 245,95 грн. Вказана обставина визнається сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приймаючи приписи п. 5.8 договору, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за червень 2025 року у строк, визначений у рахунку - до 17.07.2025.
Отже, строк оплати відповідачем електричної енергії за договором є таким, що настав.
Судом встановлено, що вартість частини поставленої електричної енергії була сплачена на умовах попередньої оплати у розмірі 7 564,63 грн.
До звернення позивача до суду з позовом відповідачем було сплачено заборгованість у розмірі 20 000,00 грн.
Заборгованість у розмірі 161 681,32 грн була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі.
Згідно пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 викладено правовий висновок, згідно з яким закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Таким чином, провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 161 681,32 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно п. 5.10 договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 23.07.2025 по 23.12.2025.
Натомість, 24.06.2025 відповідачем підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу з новим постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Солісен". Дата початку постачання - 01.07.2025.
Згідно п. 13.1. договору № 134/23 від 13.03.2023 договір діє до 31.12.2023. Договір пролонговується автоматично, якщо жодна зі сторін не звернулась за його розірванням в установленому порядку.
Пунктом 13.5 договору перебачено, що дія цього договору припиняється, зокрема, у разі зміни електропостачальника.
Відтак, дію спірного договору припинено з 01.07.2025.
З огляду на викладене, відсутні підстави для нарахування пені у заявлений позивачем період.
Що стосується нарахування позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань інфляційних втрат у розмірі 2 788,73 грн та 3% річних у розмірі 2 745,03 грн, то суд вказує наступне.
Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Суд здійснивши перевірку нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, встановив, що вказані розрахунки здійснено арифметично вірно, у зв`язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 745,03 грн - 3 % річних, 2 788,73 грн - інфляційних втрат.
Що стосується розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених статтею 129 ГПК України.
При тому суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні докази, судом встановлено, що розмір відшкодування судових витрат є співрозмірним із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт з урахуванням конкретних обставин справи.
Крім того, судом враховано те, що вартість адвокатських послуг визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. 
Вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Отже, з огляду на викладене вище у своїй сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" в частині основного боргу в сумі 161 681, 32 грн.
В іншій частині суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для часткового задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" інфляційних втрат у розмірі 2 788,73 грн та 3% річних у розмірі 2 745,03 грн.
Витрати по сплаті судового збору та витрати позивача на професійну правничу допомого відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 2 929,67 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 606,19 грн.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/4551/23 (910/1284/26) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" в частині основного боргу в сумі 161 681, 32 грн - закрити.
2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" - задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 80, оф. 250; ідентифікаційний номер 37039321) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейбл Енерджі" (18030, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 68/12; ідентифікаційний номер 41439047) інфляційні втрати в сумі 2 788 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 73 коп., 3% річних в сумі 2 745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн 03 коп., судовий збір в сумі 2 929 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) грн 67 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 606 (сімнадцять тисяч шістсот шість) грн 19 коп.
4. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 20.07.2026.

Суддя Сергій СТАСЮК