Справа № 202/1593/26
Провадження № 2/202/3020/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П., 
за участю секретаря - Коваленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору,- 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року через систему «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» в особі представника на адресу Індустріального районного суду міста Дніпра сформовано позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору, відповідно до якої просили стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 0417/2-1682/2011 у розмірі 142 047,19 грн., а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу – 7 000,00 грн.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 05.09.2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення по справі № 0417/2-1682/2011, за яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 22039191 від 13.08.2007 р. у розмірі 460 322,00 грн.
З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства.
Кредитний договір № 22039191 від 13.08.2007 року було укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Надалі, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ТОВ "ФК Довіра та гарантія" на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги №114/45-ДГ від 30.08.2017 року.
Даний факт також підтверджено в судовому порядку - Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська постановив судовий документ (ухвалу) по справі 0417/2-1682/2011, яким, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 22039191 від 13.08.2007 до ТОВ "ФК Довіра та гарантія".
Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, Право вимоги за кредитним договором № 22039191 від 13.08.2007 року належить ТОВ "ФК Довіра та гарантія".
25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239).
Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 25.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 142 047,19 грн., з яких: 41 391,14 грн. - 3% річних, 100 656,05 грн. - інфляційні збитки.
Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2026 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої 26 лютого 2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість матеріали позовної заяви містять клопотання представника ТОВ «Він Фінанс» про розгляд цивільної справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем реєстрації, які повернені з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України особа вважається повідомленою. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. 
Враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору №22039191 від 13.08.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39728 доларів США 18 центів.
Заочним рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 05.09.2012 року у справі № 0417/2-1682/2011 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором № 22039191 від 13 серпня 2007 року в сумі 458502 грн. 00 коп. та судові витрати по справі у сумі 1820 грн.00 коп., а всього 460322 грн. 00 коп. (Чотириста шістдесят тисяч триста двадцять дві гривні 00 коп.).
В подальшому, 30 серпня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/45, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, серед яких, як вбачається з витягу з реєстру боржників від 30.08.2017 року, право вимоги за кредитним договором № 22039191 від 13.08.2007 року.
30 серпня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 114/45-ДГ, відповідно до якого ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» передав а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» передала права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, серед яких, як вбачається з витягу з реєстру боржників від 30.08.2017 року, право вимоги за кредитним договором № 22039191 від 13.08.2007 року.
Ухвалою Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року замінено стягувача – Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, код ЄДРПОУ 14305909) на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, пов. 6, оф. 32, код ЄДРПОУ 38750239), у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2012 року, у цивільній справі № 0417/2-1682/2011, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 22039191 від 13 серпня 2007 року в сумі 458502 грн. 00 коп. та судових витрат по справі у сумі 1820 грн.00 коп., а всього 460322 грн. 00 коп.
25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239).
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Постановою від 10.04.2018 № 910/10156/17 та від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 Верховний Суд наголосив, що ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3% річних поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на порушення позадоговірного грошового зобов`язання.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 914/1487/17, від 20 червня 2018 року у справі № 905/2135/17 кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Отже, якщо судове рішення про стягнення коштів, в тому числі судових витрат, фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.
Суд наголошує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, та ці нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідачем впродовж тривалого строку не було сплачено на користь позивача кошти, у розмірі встановленому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2012 року по справі № 0417/2-1682/2011, яке набрало законної сили, суд вважає, що за наведеними приписами закону у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді пред`явлення вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року.
З наданих суду розрахунків вбачається, що позивачем з огляду на несвоєчасне виконання рішення суду, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховані 3% річних та інфляційні збитки у загальному розмірі 142 047,19 грн.
Перевіривши вказані представником позивача дані та наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується із зазначеним розрахунком представника позивача.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для застосування приписів ст. 625 ЦК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року у загальному розмірі 142 047 (сто сорок дві тисячі сорок сім) грн. 19 (дев`ятнадцять) коп.., з яких: 41 391,14 грн. - сума 3% річних; 100 656,05 грн. - сума нарахованих інфляційних втрат.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачем заявлено вимоги по стягнення судових витрат по справі, а саме витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 662,40 грн., які згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.
Так, згідно Договору № 97 про надання правової допомоги від 03.12.2025 року; акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 19.02.2026 року згідно якого вартість наданих послуг становить 7 000,00 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості., які згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору - задовольнити.
Стягнути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239) збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 0417/2-1682/2011 за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року у загальному розмірі 142 047 (сто сорок дві тисячі сорок сім) грн. 19 (дев`ятнадцять) коп., з яких: 41 391,14 грн. - сума 3% річних; 100 656,05 грн. - сума нарахованих інфляційних втрат.
Стягнути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239) сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн . та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 07 серпня 2026 року.

Суддя Л.П. Слюсар