Справа №345/2675/26 
Провадження № 2/345/2199/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.08.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано – Франківської області
в складі: головуючого – судді Миговича О.М.
секретаря – Бабійчук Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Романів Оксана Павлівна до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом, суд 
в с т а н о в и в :
Представниця позивачів ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Негівці, Калуського району, Івано-Франківської області, постійним місцем проживання якого було: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_1 , та батьком ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ).
Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
20 березня 2026 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б. листом №175/01-16, позивачам відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки він зареєстрований за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 .
У зв`язку з цим, вони змушені звернутися із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно.
З огляду на викладене позивачі звернулися до суду та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності на спадкове майно за законом, а саме по житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кожній.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак від їх представниці поступила заява, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, а розгляд справи проводити без їх участі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій вказала, що заперечень, щодо поданої позовної заяви немає, позовні вимоги визнає повністю, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19).
Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , вбачається що ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінене на « ОСОБА_6 » (а.с.130 
Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 , ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.15), після укладення шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 21.03.1991 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_3 дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с.25).
Таким чином, дане нерухоме майно являлося майном колишнього колгоспного двору, тобто у відповідності до ст.112 ЦК України (1963р.) було спільним майном членів колгоспного двору.
20 березня 2026 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б. листом №175/01-16, позивачам відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с.16).
Згідно із довідкою №40 від 24.03.2026 року, виданою виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Підстава: Погосподарська книга №4 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 (а.с.24).
Відповідно до Інвентаризаційної довідки від 28.01.2026 №5942 виданої ФОП ОСОБА_11 позивача ОСОБА_2 повідомлено про те, що домоволодіння АДРЕСА_2 має наступні технічні характеристики: станом на 21.03.1991 (момент проведення реєстрації права власності): літ. А житловий будинок загальна площа - 101,0 кв.м. житлова – 56,5 кв.м.; літ. Б літня кухня загальна площа - 49,4 кв.м.; літ. В стодола загальна площа - 32,4 кв.м.; літ. Г стайня загальна площа - 20,7 кв.м.; літ. Д сарай загальна площа – 3,7 кв.м.; літ. Е вбиральня загальна площа - 1,0 кв.м.; літ. Є гараж загальна площа 18,1 кв.м.; літ. Ж сарай навіс загальна площа 9,2 кв.м.; №1 огорожа – 16,5 кв.м.; №2 ворота – 7,1 кв.м.; №3 огорожа – 48,6 кв.м.; № 4 криниця 5 м.пг 
Щодо реєстрації права власності повідомлено: 21.03.1991р. за членами колгоспного двору, головою якого ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_3 . Підстава для реєстрації права власності – свідоцтва про право власності 21.03.1991р., б/н, видане виконкомом Негівської сільської ради на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 16.01.1991 №5. Реєстровий запис №273, книга №2. 
Інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 28.01.2026 року становить 530061,00 грн (а.с.30).
В ході проведення технічної інвентаризації (обстеження) 28.01.2026р. технічні характеристики об`єкта не змінились (а.с.26). 
Відповідачка ОСОБА_3 на спадщину не претендує, про що нею подана відповідна заява.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц.
Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц.
Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи було підтверджено належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 до майна колгоспного двору. Членами вказаного колгоспного двору станом на 15.04.1991 року проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином станом на 15 квітня 1991 року співвласниками житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами стали особи, які були членами колгоспного двору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , у рівних частках, тобто по 1/4 частки.
Судом встановлено, що Позивачі прийняли спадщину, а Відповідачка на спадкове майне не претендує та відмовляється від належної їй частки, тому є усі підстави щодо визнання права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в частках за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Враховуючи подану відповідачкою заяви, про те, що вона не претендує на виділення своєї частки у спільній сумісній власності та не має наміру набувати у власність нерухоме майно, відмовляються від належної їй частки у майні колишнього колгоспного двору на користь, позивачів, тому суд приходить до переконання про визнання за позивачами права власності по 1/2 частки домоволодіння. 
На підставі викладеного, ст. 120 ЦК України (в редакції 1963року), ст.ст.16, 317,318,319, 328, 392 ЦК України, керуючись ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 право власності на спадкове майно за законом, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на спадкове майно за законом, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: