ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 р. | Справа № 638/17344/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 23.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Штих Т.В., по справі № 638/17344/25
за позовом ОСОБА_1 
до  т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до т. в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови, у якому просив:
- скасувати постанову №1470 від 29.08.2025, винесеної т.в.о начальником майором Нестеренком Романом, якою ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі (17000 гривень) за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
- провадження у справі про ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.10.2025 у справі № 638/17344/25 в задоволенні позову представника ОСОБА_1 адвоката Кузьменка Дмитра Ігоровича до т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 23.10.2025 у справі № 638/17344/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 210-3 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що на момент його затримання співробітники поліції повинні були повідомити йому про його права та надати можливість реалізувати їх. Позивач наголошує, що його адвоката не було допущено до нього в приміщення ТЦК. Апелянт зазначає, що ТЦК не довів фактичну наявність складу адміністративного правопорушення, відсутні ознаки умисного невиконання вимог ТЦК, що є обов`язковим елементом складу правопорушення. Позивач вказує на порушення принципу презумпції невинуватості, оскільки суд першої інстанції поклав на нього обов`язок доводити свою невинуватість.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 29.08.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 була складена постанова № 1470 від 29.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Вважаючи постанову № 1470 від 29.08.2025 неправомірною, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом до неналежного відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог, звернених до т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Водночас, згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.
При цьому, за приписами статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені статею 210-1 КУпАП).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно зі статтею 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Положення про центри рекрутингу, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, центрів рекрутингу координується та спрямовується Міністерством оборони України.
На виконання цього нормативного припису постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення №154 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якого передбачено, зокрема, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Абзацами 1-3 пункту 3 Положення №154 передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з абзацом 3 пункту 7 Положення №154, з метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
За приписами абзацу 39 пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 12 Положення №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення.
Таким чином, саме на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки покладено повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, у т.ч. передбачені статею 210-1 КУпАП, від імені територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У зв`язку з цим, належним відповідачем у справах про оскарження результатів розгляду справ про адміністративні правопорушення та накладення адміністративних стягнень є відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, а саме територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
Як встановлено з матеріалів справи, 29.08.2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 була складена постанова № 1470 від 29.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В оскаржуваній постанові вказано, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являючись військовозобов`язаним, без поважних на те причин не з`явився за викликом по повістці 26 червня 2025 року о 9:00 годині, сформованій за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка була надіслана засобами поштового зв`язку 13.06.2025 через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання або фактичного місця проживання для уточнення даних з прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Постановою № 1470 від 29.08.2025 на позивача було накладено штраф у сумі 17000 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до т. в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування вказаної постанови.
Додатково колегія суддів звертає увагу, що позивачем допущено помилку при вказанні прізвища відповідача, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме позивачем вказано прізвище « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_4 ».
У рішенні суду першої інстанції вказано, що при залишенні позовної заяви ОСОБА_1 без руху суд пропонував позивачу однозначно визначитись з відповідачем та вказав про можливість зазначення відповідача - юридичної особи.
У даному контексті колегія суддів зауважує, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи ТЦК та СП діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а саме від імені ТЦК та СП.
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який законодавцем покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Колегія суддів вказує, що відповідачем у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КУпАП України, є орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №724/716/16, від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17, від 13.10.2020 у справі № 344/4023/17.
Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, а саме до т. в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина 4 статті 48 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача, має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.
За правилами частини 7 статті 48 КАС України, заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права була викладена Верховним Судом у постановах від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19.
Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою залежить ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).
При цьому, з матеріалів справи встановлено, що позивачем клопотань про заміну відповідача, залучення до участі у справі як співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 не заявлялося, суд першої інстанції до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_2 не залучав.
З огляду на викладене колегія суддів вказує, що позивач звернувся до суду з позовом до неналежного відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог, звернених до т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_2 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову представника ОСОБА_1 адвоката Кузьменка Дмитра Ігоровича до т.в.о. керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування оскаржуваної постанови.
Водночас, колегія суддів вказує, що доводи апеляційної скарги, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці з огляду на те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі. 
Колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2019 у справі №826/12172/18, від 19.04.2022 у справі №400/3989/19, від 16.03.2023 у справі №640/26047/19.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 23.10.2025 по справі № 638/17344/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | Т.С. Перцова   С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 19.08.2026 року