ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 серпня 2026 року м. Житомир справа № 240/8409/26
категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У березні 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) через систему «Електронний суд» звернулася у суд із позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, МО України) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 вересня 2024 року №19/в, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги матері померлого військовослужбовця ОСОБА_2 та зобов`язання повторно розглянути заяву про виплату такої допомоги. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що правові підстави для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану у розмірі, визначеному положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, відсутні. Сам факт закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину не є правовим підтвердженням вчинення військовослужбовцем «дій у стані сп`яніння», що перебували б у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Покликаючись на постанови Верховного Суду, наголошує що сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї. 
Ухвалою суду від 24 березня 2026 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з відповідним позовом, позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
09 квітня 2026 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 29 березня 2023 року №12023270300000285, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок гострого отруєння етиловим спиртом, при цьому концентрація етанолу в крові становила 4,5‰. Зазначена постанова є чинною та не скасована у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 16^4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо смерть військовослужбовця є наслідком, зокрема: б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю. З матеріалів справи вбачається, що смерть настала саме внаслідок гострого отруєння етиловим спиртом при концентрації 4,5‰, що свідчить про вживання алкоголю у кількості, небезпечній для життя та здоров`я. Таким чином, смерть військовослужбовця перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його власними діями – вживанням алкоголю до стану тяжкого алкогольного отруєння, що фактично є свідомим заподіянням шкоди своєму здоров`ю. Вказані дії охоплюються положеннями підпунктів «б» та «в» статті 16^4 зазначеного Закону, що є самостійною та достатньою правовою підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
16 квітня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позову. Наголошує, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а експертиза проводилася згодом, а тому показник етанолу має виключно відносне значення та не може бути прижиттєвою характеристикою стану особи.
06 травня 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, до яких долучено копію лікарського свідоцтва про смерть №47 від 24 березня 2023 року, яке надано Чернігівським обласним бюро судово-медичної експертизи. Зауважує, що зазначене свідоцтво є результатом проведеної судово-медичної експертизи та містить уточнену і остаточну причину смерті, а саме – гостре отруєння етиловим спиртом.
26 травня 2026 року до суду надійшла заява відповідача, якою повідомлено, що Центральним територіальним юридичним відділом Міністерства оборони України направлено до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України лист щодо розгляду питання про внесення змін до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 21 грудня 2023 року №5433.
Того ж дня судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано Міністерство оборони України надати суду рішення за наслідками розгляду питання про внесення змін до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 21 грудня 2023 року № 5433 та зупинено провадження у справі до дати отримання витребуваних доказів.
У зв`язку з надходженням на адресу суду копії протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії від 14 червня 2026 року №2026-0614-1058-3385-0, судом 24 серпня 2026 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ), син позивача, з 28 січня 2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.
З 16 лютого 2023 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у КЛНЗ «Носівська центральна лікарня ім. Ф.Я. Примака».
04 березня 2023 року приблизно о 18:45 годин у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я та він втратив свідомість. Солдату було надано медичну допомогу та здійснено заходи по відновленню життєдіяльності, які позитивних результатів не дали.
04 березня 2023 року констатовано біологічну смерть ОСОБА_2 внаслідок серцево-судинної недостатності та метаболічної кардіоміопатії, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №28 від 06 березня 2023 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06 березня 2023 року №37 призначено службове розслідування за фактом смерті солдата ОСОБА_2 
06 березня 2023 року Ніжинським міжрайонним відділенням обласної судово-медичної експертизи складено лікарське свідоцтво про смерть №28, згідно якого хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: гостра серцево-судинна недостатність, метаболічна кардіоміопатія.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №47 (остаточне, замість остаточного №28 від 06 березня 2023 року) від 24 березня 2023 року хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: гостре отруєння етиловим спиртом, випадкове отруєння алкоголем. 
29 березня 2023 року постановою про закриття кримінального провадження зафіксовано, що згідно висновку судово-медичної експертизи №31 смерть ОСОБА_2 настала 04 березня 2023 року о 18 годині внаслідок гострого отруєння продуктами розпаду етилового спирту. На момент смерті виявлено етанол в концентрації 4,5 г/л, що по відношенню до живої людини відноситься до тяжкого отруєння алкоголем.
Наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 квітня 2023 року затверджені результати службового розслідування, а від 09 квітня 2023 року №76 – солдата по мобілізації ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок гострої серцево-судинної недостатності та метаболічної кардіоміопатії з 05 березня 2023 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.
Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 21 грудня 2023 року захворювання солдата ОСОБА_2 «метаболічна кардіоміопатія. Гостра серцево-судинна недостатність», яке стало причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 06 березня 2023 року №28, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 13 березня 2023 року виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актом службового розслідування від 24 березня 2023 року, витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 квітня 2023 року №76, - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Після загибелі (смерті) військовослужбовця ОСОБА_2 , його мати – ОСОБА_1 , для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі (смерті) члена її сім`ї, єдиного сина, 29 лютого 2024 року подала відповідну заяву та документи через ТЦК та СП на розгляд комісії при Міністерстві оборони України.
12 березня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 листом №1043/10/3166 направив подані позивачем документи для розгляду по суті Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.
Згідно рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 20 вересня 2024 року №19/в, затвердженого заступником Міністра оборони України 23 вересня 2024 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 матері, дружині та дочці солдата ОСОБА_2 .
Покликаючись на постанову про закриття кримінального провадження, згідно якої смерть настала внаслідок гострого отруєння етиловим спиртом, а на момент смерті виявлений етанол в концентрації 4,5%, згідно зі статтею 16^4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком навмисного спричинення шкоди своєму здоров`ю, вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.
Протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 14 червня 2026 року №2026-0614-1058-3385-0 «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» підтверджується, що відповідно до підпункту «є» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення, травма солдата ОСОБА_2 «Випадкове отруєння алкоголем. Гостре отруєння етиловим спиртом», яка стала причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть Ніжинського МРВ СМЕ від 24 березня 2023 року №47 (замість остаточного №28 від 06 березня 2023 року), травма, яка призвела до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби. Постанову про причинний зв`язок захворювання та причини смерті за протоколом засідання ВЛК ЦВЛК ЗС України від 21 грудня 2023 року №5433 – відмінити. 
Уважаючи рішення комісії протиправним Плєшкова Н.С. звернулась із цим позовом до суду. 
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі змістом частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною 1статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Стаття 41 названого Закону визначає, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 1^2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Пунктом 1 статті 16 зазначеного Закону закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 2 названої правової норми передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16^2 Закону України № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, – у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, – у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 – 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 29 липня 2022 року №2489-ІХ (далі – Закон України №2489-ІХ) статтю 16^2 Закону України №2011-ХІІ доповнено пунктом 3, який закріпив, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно прикінцевих положень названого Закону, зазначені зміни набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до пункту 1 статті 16^3 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 – 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16^1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16^1 цього Закону.
Пунктами 6 – 8 названої правової норми закріплено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів – військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами.
Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Згідно пункту 9 статті 16^3 Закону України №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених положень Закону України №2011-ХІІ дає підстави для висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця закріплено на законодавчому рівні.
Тим часом визначення порядку призначення і виплати такої допомоги законодавець делегував Уряду.
Слід також зауважити, що за результатами внесення змін до статті 16^2 Закону України №2011-ХІІ, а саме доповнення її пунктом 3, законодавець також делегував Кабінету Міністрів України право на визначення розміру одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану. 
До внесення відповідних змін тільки Закон України №2011-ХІІ містив положення, які передбачали умови, за яких у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, визначені особи, мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Як убачається зі змісту підпунктів 1 та 2 пункту 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ розмежування проведено за темпоральним принципом: загибель (смерть) настала під час виконання обов`язків військової служби або в період проходження служби, а також внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце у названі періоди, відповідно.
Слід зауважити, що будь-яких застережень щодо настання загибелі (смерті) у період дії воєнного стану положення Закону України №2011-ХІІ, у редакції до 25 серпня 2022 року, ані стаття 16, у якій зазначений перелік підстав для виплати одноразової грошової допомоги, ані стаття 16^2, яка передбачає розмір одноразової грошової допомоги, не містили.
І тільки після набрання чинності Законом України №2489-ІХ, законодавець передбачив право Уряду визначати розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану. При цьому, будь-яких застережень про надання органу виконавчої влади права на встановлення додаткових умов для визначення військовослужбовців, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги згідно положень статті 16 Закону України №2011-ХІІ, відповідний нормативно-правовий акт не містить.
Отже на законодавчому рівні закріплено право Кабінету Міністрів України визначати порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а також розмір такої допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану.
На реалізацію делегованих прав Уряд постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок №975), а постановою від 28 лютого 2022 року №168 визначив розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у цій постанові.
Визначальним питанням для вирішення цієї справи є належність ОСОБА_3 до осіб, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за наслідками загибелі якого сім`я набуває право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому названою постановою.
Слід наголосити, що Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі – одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Отже, такий Порядок поширює свою дію і на спірні правовідносини.
Згідно пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста – дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, всі нормативно-правові акти застосовуються судом на момент смерті ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На зазначену дату пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі – Постанова №168) закріплював, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16^1 Закону України №2011-ХІІ.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
Аналіз змісту пункту 2 Постанови № 168 свідчить про те, що Кабінет Міністрів України установив дві самостійні альтернативні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн:
- загибель особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, зокрема, військовослужбовця, у період дії воєнного стану;
- смерть військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
У другому випадку юридично значущим є не лише безпосередня причина смерті, зазначена в медичних документах, а насамперед встановлений належними та допустимими доказами прямий причинний зв`язок між смертю військовослужбовця та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168.
Отже, формальний зміст абзаців 1 та 6 пункту 2 Постанови № 168 вказує на те, що Кабінет Міністрів України установив виплату одноразової грошової допомоги в однаковому розмірі 15000000 гривень при настанні одного і того ж наслідку – смерті особи, але залежно від її причин (загибель або в результаті поранення (контузії, травми, каліцтва)).
Такий підхід відповідає цільовому характеру підвищеної одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн, яка є винятковою соціальною гарантією воєнного часу та має застосовуватися лише за умов, прямо визначених законодавцем. Її розширене застосування без належної правової підстави призводило б до необґрунтованого навантаження на Державний бюджет України, у тому числі на видатки, пов`язані із забезпеченням обороноздатності держави.
Аналогічна позиція викладена у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24, в якій також сформульовані такі висновки:
« 1. Положення пункту 2 Постанови № 168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII та не можуть тлумачитися відокремлено від нього.
2. Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.
3. Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату.
4. Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168.
5. За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону № 2011-XII та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.».
Застосовуючи ці висновки в контексті обставин справи, суд бере до уваги, що причиною смерті ОСОБА_2 були випадкове отруєння алкоголем, гостре отруєння етиловим спиртом, а згідно з висновком Центральної військово-лікарської комісії травма, яка призвела до смерті, та причина смерті, так пов`язані з проходженням військової служби. 
Отже наданими суду доказами не підтверджується причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів із національної безпеки і оборони.
За таких обставин передбачені пунктом 2 Постанови № 168 підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн відсутні.
У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 названого Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

24.08.26