Справа 932/18788/25 
Провадження 2/206/1196/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Задорожній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Столітній М.М. звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 06 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Відповідач) було укладено Договір № 1698556 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язався надати споживачу кредит у гривні (далі - кредит), а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконаті інші обов`язку, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 6 300 грн.; строк кредиту 359 днів: з 06.07.2024 року по 01.07.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Слон Кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 6 300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 через ТОВ «ПЕЙТЕК». 27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 27062026, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором № 1698556 від 06 липня 2024 року. Загальна сума заборгованості відповідача за договором № 1698556 від 06 липня 2024 року становить 43 470,00 гривень, з яких: 6 300,00 гривень – заборгованість з тіла кредиту; 33 642,00 гривень – заборгованість за процентами нараховані ТОВ «Слон Кредит»; 378,00 гривень - заборгованість за процентами нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 4 календарних днів; 3 150,00 гривень – штрафні санкції. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1698556 від 06 липня 2024 року у сумі 43 470,00 гривень та понесені судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. Також, представник просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення рішення (заочного) не заперечував.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року дану справу було передано на розгляд за підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року було прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано у АТ «Універсал банк» інформацію, яка містить банківську таємницю відносно ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали суду від 09 березня 2026 року від АТ «Універсал банк» надійшло повідомлення за вих. № БТ/Е-15205, з якого вбачається, що на ім`я гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) АТ «Універсал банк» було емітована банківська картка № НОМЕР_3 . Щодо поповнення картки № НОМЕР_3 представник АТ «Універсал банк» зазначила, що 06 липня 2024 року було зарахування коштів у сумі 6 300,00 гривень. Вказані кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у АТ «Універсал банк» відсутня інформація щодо призначення, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «Слон Кредит» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК», АТ «Універсал банк» не може. 
Ухвалою суду від 06 липня 2026 року було вирішено питання щодо проведення заочного розгляду справи. 
Згідно з частиною тринадцятою статі 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст.ст. 19, 274, 276, 277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.
В той же час, відповідачу ОСОБА_1 здійснювалися направлення листів рекомендованою кореспонденцією щодо розгляду даної справи, на дійсну адресу, що є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19 від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 27 лютого 2023 року у справі №909/548/16(909/947/20).
Представник позивача в позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву не скористалася, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов,а саме, що відповідач не подав відзив. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Відповідач) було укладено Договір № 1698556 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язався надати споживачу кредит у гривні (далі - кредит), а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконаті інші обов`язку, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 6 300 грн.; строк кредиту 359 днів: з 06.07.2024 року по 01.07.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Слон Кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. 
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 6 300,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом вих. № 20250702-1207 від 02.07.2025 платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК» (на підставі договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06 червня 2022 року укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ПЕЙТЕК Україна»).
Також, зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується повідомленням АТ «Універсал банк»» за вих. БТ/Е-15205, з якого вбачається, що на ім`я гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) АТ «Універсал банк» було емітована банківська картка № НОМЕР_3 . Щодо поповнення картки № НОМЕР_3 представник АТ «Універсал банк» зазначила, що 06 липня 2024 року було зарахування коштів у сумі 6 300,00 гривень. 
Відповідно до реквізитів Договору № 1698556 від 06 липня 2024 року, укладено між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 , остання підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M213», 06 липня 2024 року о 12:39:13 годині.
Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач.
Враховуючи зазначене, той факт, що Договір між первісним кредитором та Відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України, не може бути спростовано.
Пунктом 1.5.1. Договору встановлена, стандартна процентна ставка - 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. 
Відповідно до п. 1.5.2. Договору, знижена процентна ставка 0,825% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 26.07.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Відповідно до п. 1.10. Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 40 320,00 грн. (п. 1.10.1); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 39 469,50 грн. (1.10.2.). 
Пунктом 4.1 Договору визначено, що Товариство має право: 1) вимагати від Споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором; 2) відмовити Споживачу у видачі кредиту після підписання (акцепту) ним цього Договору у випадках: - передбачених Правилами; - наявності обставин, які явно свідчать про те, що наданий Споживачу кредит своєчасно не буде повернений; - наявності дій чи бездіяльності третіх осіб та/або технічних збоїв, що призводять до неможливості перерахування коштів кредиту на користь Споживача; 3) укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача, але з обов`язковим повідомленням Споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту; 4) інші права, передбачені Договором та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 6.4 Договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 315,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4.1); у розмірі 63,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4.2.).
За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 1698556 від 06 липня 2024 року у період з 06 липня 2024 року по 11 червня 2025 року включно ТОВ «Слон Кредит» (Первісним кредитором) було нараховано заборгованість відповідачу за користування грошовими коштами загальною сумою 43 092,00 гривень, з яких: 6 300,00 гривень – заборгованість з тіла кредиту; 33 642,00 гривень – заборгованість за процентами; 3 150,00 гривень – штрафні санкції. 
ТОВ «Слон Кредит» на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 1698556 від 06 липня 2024 pоку до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Також, в повідомленні зазначено, що станом на 28 червня 2025 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 43 092,00 грн., з яких: 6 300,00 грн. - заборгованість по основній сумі боргу (сумі неповерненого кредиту); 33 642,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими Клієнтом за користування кредитними коштами; 3 150,00 грн. - заборгованість по сплаті пені, нарахованої Клієнтом за порушення терміну здійснення платежів за Кредитним Договором. В повідомленні зазначено, що в подальшому відповідач зобов`язана перераховувати суму боргу у розмірі 43 092,00 грн. на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 27062026, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором № 1698556 від 06 липня 2024 року. Також, між сторонами було підписано акт-прийому передачі реєстру боржників до договору та було передано реєстр боржників від 27 червня 2025 року. 
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 27062025 від 27 червня 2025 року ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер.
З реєстру боржників до договору факторингу № 27062026 від 27 червня 2025 року встановлено, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1698556 від 06 липня 2024 року у сумі 43 092,00 гривень, з яких: 6 300,00 гривень – заборгованість з тіла кредиту; 33 642,00 гривень – заборгованість за процентами; 3 150,00 гривень – штрафні санкції.
Відповідно до розрахунку наданого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за кредитним договором № 1698556 від 06 липня 2024 року за період з 28 червня 2025 року по 01 липня 2025 року було нараховано відсотки в розмірі 378,00 гривень.
Загальна сума заборгованості відповідача за договором № 1698556 від 06 липня 2024 року становить 43 470,00 гривень, з яких: 6 300,00 гривень – заборгованість з тіла кредиту; 33 642,00 гривень – заборгованість за процентами нараховані ТОВ «Слон Кредит»; 378,00 гривень - заборгованість за процентами нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 4 календарних днів; 3 150,00 гривень – штрафні санкції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували момент переходу цих прав.
Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предмет договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір № 1698556 від 06 липня 2024 року укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.1,3 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства
Згідно із ст. 11, 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів).
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 43 470,00 гривень, з яких: 6 300,00 гривень – заборгованість з тіла кредиту; 33 642,00 гривень – заборгованість за процентами нараховані ТОВ «Слон Кредит»; 378,00 гривень - заборгованість за процентами нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 4 календарних днів; 3 150,00 гривень – штрафні санкції.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У розумінні положень п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Враховуючи зазначене, визначений позивачем розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
У Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати, з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.613 ЦК України).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи, при цьому, норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що, з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 34 020,00 грн., суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаним договором до розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто, до 6 300,00 грн.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних процентів), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також, у цій Постанові зазначено, що, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 зазначено, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів щодо несправедливих умов нарахування розміру процентів за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому, відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі, з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №175/1543/16-ц.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до п. 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного, суд застосовуючи аналогію та враховуючи, що заявлена до стягнення сума прострочених платежів по процентах за користування кредитом у розмірі 34 020,00 грн. не є співмірною сумі існуючої заборгованості за договором про надання кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру процентів до розміру тіла кредиту.
Що стосується стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 3 150,00 гривень, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки штрафні санкції за кредитним договором нарахована за період з дії воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку їх сплати на користь позивача.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 600,00 гривень, з яких: 6 300,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 6 300,00 гривень – заборгованість по процентах. У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.
Згідно із ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витратна оплатупослуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. На підтвердження наданих послуг позивач долучив: договір про надання правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність, акт про отримання правової допомоги, платіжну інструкцію.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 702,14 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та 2 898,55 грн. витрат на правову допомогу пропорційно задоволеної частини позовних вимог, які є співмірними на думку суду.
В іншій частині судові витрати віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст.10,76-81,141,263-265,273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (03045, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за кредитним договором № 1698556 від 06 липня 2024 року у загальній сумі 12 600,00 гривень, яка складається з: 6 300,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 6 300,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 702,14 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 898,55 гривень.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук