ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
12 серпня 2026 року | Справа № 903/443/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"
до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області
про стягнення 254375,76 грн,

за участі представників-учасників справи:
від позивача: н/з;
від відповідача: н/з; 

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України,

Суть спору: 07.05.2026 до Господарського суду Волинської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" до Комунального некомерційного підприємства Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області про стягнення 254375,76 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань згідно договору №100/440 про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу від 17.12.2025 в частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію за період січня-лютого 2026 року.
Ухвалою суду від 12.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.06.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України) не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази - в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.
19.05.2026 через систему "Електронний суд" надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
Ухвалою суду від 22.05.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" - Сурикової І. А. по справі № 903/443/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ. 
25.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що позивачем неправильно визначено структуру ціни та порушено погоджений механізм формування вартості електричної енергії. Допущена позивачем помилка, свідчить про невірне формування структури ціни (порушення алгоритму розрахунку), а не про зміну загальної договірної ціни. Водночас саме позивач, як сторона, що здійснювала розрахунок ціни та формувала пропозицію несе ризик наслідків неправильного визначення складових ціни та не може покладати такі наслідки на відповідача. Саме внаслідок неналежних дій позивача була штучно сформована так звана "заборгованість", яку останній намагається стягнути у судовому порядку. Відповідач, намагаючись врегулювати ситуацію, неодноразово звертався до позивача із листами, щодо необхідності приведення структури ціни у відповідність до фактичних ринкових показників, коригування структури ціни за одиницю товару (містяться у додатку №5, №6), однак позивач належним чином не реагував на звернення відповідача, не усунув виявлені помилки та не надавав належного економічного обґрунтування правильності здійснення нарахувань. Звертають увагу, що умови договору мають бути розроблені відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Закону України "Про публічні закупівлі", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування". Подані позивачем документи не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів, оскільки містять розбіжності щодо структури ціни, порядку розрахунку та суми нарахувань. Сам факт виставлення рахунків або складання актів не є безумовним підтвердженням наявності заборгованості, особливо за наявності обґрунтованих заперечень відповідача щодо правильності ціноутворення. Дії позивача суперечать загальному принципу добросовісності цивільного права - заборона суперечливої поведінки, оскільки позивач спочатку формував та надсилав одні розрахунки, отримував заперечення відповідача, не усував виявлені помилки, а в подальшому звернувся до суду. Підписані акти у частині завищеної вартості фактично були підставою лише для проведення оплати у розмірі, який відповідає правильному та економічно обґрунтованому розрахунку ціни за січень 2026 року - 1523518,73 грн, за лютий 2026 року - 1455946,68 грн. (міститься в додатку №14) згідно Порядку розрахунку ціни за одиницю Товару (формула), визначеному у Додатку 3 до Договору. Здійснення оплати саме за скоригованим розрахунком із від`ємною маржею є належним виконанням зобов`язання відповідачем, тоді як вимоги про стягнення додатковим сум ґрунтуються на помилковому визначені структури ціни та не підтверджують наявності реальної заборгованості. Даний відзив долучений до матеріалів справи.
28.05.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначають, що позивачем до позовної заяви додані акти приймання-передачі товару, які були складені у відповідності до умов Договору, акти із зауваженнями відповідача, додані разом із листуванням. Між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття нею зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє її від обов`язку виконати зобов`язання за спірним договором. Відповідачем не повністю здійснена оплата за спожиту енергію в період січень-лютий 2026 року на суму 254375,76 грн, він не виконав свої зобов`язання передбачені пунктом 5.2. та пунктом 6.2.1 Договору, щодо своєчасної оплати, чим порушив статті 625, 526, 610, 612 Цивільного кодексу України, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
28.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначають, що позивачем при формуванні вартості електричної енергії було використано невірний показник середньозваженої ціни РДН, що призвело до викривлення структури ціни та визначення неправильної маржі постачальника. При цьому, відповідач не заперечує проти самої формули ціноутворення, однак заперечує проти неправильного застосування вихідних показників для такого розрахунку. У випадку застосування маржі "-0,63049 грн." постачання електричної енергії нібито здійснювалося б безкоштовно або навіть із доплатою споживачу. Такі доводи є маніпулятивними та свідчать про підміну предмета спору. Відповідачем оспорюється не право позивача на прибуток як таке, а правомірність здійснених позивачем нарахувань. Посилання позивача на те, що договір та додаткові угоди були підписані сторонами, не спростовує права відповідача заявляти про неправильність розрахунків та арифметичні помилки позивача. Сам факт підписання договору не означає автоматичного підтвердження правильності всіх подальших розрахунків постачальника. Крім того, сам позивач не заперечує той факт, що був обізнаний про наявність спору щодо правильності визначення ціни та розміру нарахувань. Окремі акти та рахунки містять розбіжності та арифметичні невідповідності, що ставлять під сумнів достовірність заявленої до стягнення суми. Позивач не спростував доводи відповідача щодо неправильного визначення структури ціни; нарахування позивачем здійснювались із використанням помилкових показників; між сторонами існував спір щодо правильності актів та рахунків ще до звернення позивача до суду; заявлена до стягнення сума не є належним чином обґрунтованою та потребує належної перевірки судом. Дані заперечення долучено до матеріалів справи.
10.06.2026 суд на виконання вимог ст. 195 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), враховуючи строки розгляду справи, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження до 15.07.2026, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в межах цього строку на 15.07.2026.
10.07.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання у якому просить суд повернутися до стадії підготовчого провадження у справі та зупинити провадження у справі до винесення рішення у справі та набрання ним законної сили. Зокрема зазначають, що в провадженні Господарського суду Волинської області перебуває справа №903/572/26 за позовом Ковельського МТМО до ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" про зобов`язання внести зміни до договору постачання електричної енергії та здійснити перерахунок вартості поставленої електричної енергії. Вважають, що існує об`єктивна неможливість розгляду справи №903/443/26 до набрання законної сили рішенням у справі №903/572/26, оскільки предметом останньої є встановлення належного змісту договірних умов, від яких безпосередньо залежить правильність визначення вартості поставленої електричної енергії та, відповідно, розміру заявленої до стягнення заборгованості.
13.07.2026 від позивача надійшли заперечення на клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 15.07.2026 у задоволенні клопотання Комунального некомерційного підприємства Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області про повернення на стадію підготовчого провадження відмовлено. Клопотання Комунального некомерційного підприємства Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області про зупинення провадження у справі залишено без розгляду. Повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 05.08.2026.
05.08.2026 у судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
05.08.2026 у судовому засіданні представники відповідача заперечили щодо задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у позові.
05.08.2026 судом оголошено перерву у судовому засіданні для проголошення вступної та резолютивної частини на 12.08.2026.
12.08.2026 представники сторін не прибули у судове засідання, хоча належно були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України"). 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, 
установив:
відповідно до пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні" положень Закону України "Про ринок електричної енергії" з 1 січня 2019 року ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" є електропостачальником, яке отримало ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429).
17.12.2025 за результатами проведеної публічної закупівлі між Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (позивач, постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області (далі - відповідач, споживач) було укладено договір про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу №100/440 (далі - договір).
Пунктом 2.1 договору передбачено, що за цим договором постачальник зобов`язується постачати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику електричну енергію згідно з умовами цього договору.
Для цілей Закону України "Про публічні закупівлі" предметом закупівлі за цим Договором є: "Електрична енергія, без розподілу (09310000-5) (ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія)".
Термін поставки (передачі) товару: з 01 січня 2026 року до 31 грудня 2026 року (включно). Безперебійне постачання 24 години на добу, 7 діб на тиждень (пункт 3.1. договору).
Пунктом 5.3. договору передбачено порядок розрахунку (визначення) ціни за 1 кіловат-годину (далі - одиниця товару), спосіб її формування погоджено та закріплено сторонами у порядку визначення (формування) ціни за одиницю товару за розрахунковий період, який викладений у додатку №3 до цього Договору (далі - порядок).
Ціна за одиницю товару включає тариф на послуги з передачі електричної енергії, що затверджується регулятором, та всі інші складові вартості за одиницю товару, необхідні для виконання цього договору, та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, технічного обслуговування, комерційного обліку тощо, які сплачуються споживачем самостійно (пункт 5.4. договору).
У пункті 5.6. договору зазначено, що ціна за одиницю Товару, спожитого в розрахунковому періоді, визначається та розраховується після завершення кожного розрахункового періоду відповідно до порядку, визначеному у додатку 3 до договору та відображається у акті приймання-передачі (далі - Акт), примірна форма якого наведена в додатку 4 до договору, який складається після завершення кожного розрахункового періоду.
Розрахунок ціни відповідно до зазначеного порядку здійснюється починаючи з першого місяця фактичного постачання електричної енергії споживачу. 
Відповідно до пункту 5.7. договору сторони розуміють та погоджуються, що з огляду на Порядок розрахунку ціни за одиницю товару (формула), визначеному у додатку 3 до договору, грошове визначення ціни за одиницю товару змінюється у кожному розрахунковому періоді залежно від зміни середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" та/або тарифу на передачу електричної енергії, затвердженого рішенням регулятора, у відповідному розрахунковому періоді і потребує внесення змін до договору, шляхом укладення додаткових угод до договору.
У пункті 5.8. договору зазначено, що на момент підписання договору у додатку №2 зазначається ціна за одиницю товару за результатами проведення процедури закупівлі (в т.ч. визначається маржа постачальника, яка не змінюється протягом усього строку дії договору). При цьому маржа, у відповідності до додатку 2, визначена та погоджена сторонами у розмірі 0,15792 грн без ПДВ.
Розрахунковим періодом за цим договором відповідно до п.2.3.13 ПРРЕЕ є 1 (один) (з 1 до 30(31) числа кожного місяця (28 чи 29 числа у лютому) - (пункт 5.10. Договору).
Відповідно до підпункту 6.2.1. пункту 6.2. договору споживач зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитого товару згідно з умовами цього договор.у
Згідно з підпунктом 7.2.1. договору постачальник зобов`язується забезпечувати належну якість надання послуг з постачання Товару відповідно до вимог чинного законодавства України та договору.
Відповідно до положень п.14.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2026 року включно, а в частині виконання зобов`язань сторонами - до повного їх виконання.
У відповідності до додатку №2 до договору (специфікація) сторони зокрема визначили, та погодили, що маржа постачальника становить 0,15792 грн без ПДВ; ціна за одиницю (з урахуванням величини регульованого тарифу, М та ПДВ становить 8,296416 грн.
Відповідно до пунктів 1-2 додатку 3 до договору фактична ціна за одиницю товару (кВт/год) (складові ціни у формулі вказуються без ПДВ) для споживача групи А за розрахунковий період розраховується за такою формулою: 
Формула №1: Цф = ((Цз + Тпер + V) * Wа * Р)/Wа, де: 
Цф Цз - фактична ціна за одиницю електричної енергії (грн/кВт·год);- середньозважена ціна закупівлі електричної енергії на ринку "на добу наперед" за розрахунковий період без ПДВ (грн/кВт·год), яка визначається за формулою, де, г - година; м - місяць; Ni,г - погодинний фактичний обсяг споживання електричної енергії у відповідному розрахунковому періоді (кВт·год); Црдн - погодинна ціна на ринку "на добу наперед", яка формується оператором ринку та публікується на його вебсайті (грн/кВт·год); Тпер - тариф на послуги з передачі електричної енергії, затверджений НКРЕКП, який діє для відповідного розрахункового періоду (грн/кВт·год); Wа - фактичний обсяг споживання електричної енергії по об`єкту (об`єктам) споживача групи А за розрахунковий період, (кВт·год); V - розмір торговельної надбавки / знижки постачальника, що визначений під час підписання Договору і становить 0,15792 грн, (не змінюється протягом строку дії Договору); Р - математичне вираження ставки податку на додану вартість (наприклад, ПДВ - 20 % дорівнює 1,2), яке вказується залежно від системи оподаткування постачальника. 
Фактична ціна за одиницю Товару (кВт·год) (складові ціни в формулі вказуються без ПДВ) для Споживача групи Б за розрахунковий період розраховується за формулою: 
Формула № 2: Цф = ((Цсз + Тпер + V) * Р), де:
Цф - фактична ціна за одиницю електричної енергії (грн/кВт·год); Цсз - середньозважена ціна на ринку "на добу наперед" за розрахунковий період, що формується оператором ринку та публікується на його офіційному вебсайті без ПДВ (грн/кВт·год); Тпер - тариф на послуги з передачі електричної енергії, затверджений НКРЕКП, який діє для відповідного розрахункового періоду без ПДВ (грн/кВт·год); V - розмір торговельної надбавки/знижки постачальника, що визначений під час підписання договору і становить 0,15792 грн, (не змінюється протягом строку дії договору); Р - математичне вираження ставки податку на додану вартість (наприклад, ПДВ - 20 % дорівнює 1,2), яке вказується залежно від системи оподаткування Постачальника. 
Відповідно до пункту 4 додатку 3 до договору згідно з умовами договору сторони погоджують зміну грошового визначення (розрахунок) ціни за одиницю товару (як в сторону збільшення, так і зменшення) для кожного розрахункового періоду (календарного місяця) після його завершення залежно від зміни середньозваженої ціни на ринку "на добу на перед" у відповідному розрахунковому періоді та/або тарифу на передачу електричної енергії, затвердженого рішенням регулятор за результатом застосування формульного розрахунку ціни з урахуванням нижченаведеного: 4.1. Після формування та публікації оператором ринку на власному офіційному вебсайті відповідних даних (місячних/погодинних) за розрахунковий період (місяць постачання) та отримання постачальником у встановленому порядку даних комерційного обліку, постачальник здійснює розрахунок ціни за одиницю товару та вартості Товару за розрахунковий період. 4.2. У разі зміни постановою регулятора (або рішенням іншого уповноваженого органу влади) складової ціни товару - тарифу на передачу електричної енергії, у відповідному акті зазначається тариф, що змінений відповідно до постанови регулятора (чи рішення іншого уповноваженого органу) з дня, який (день дії) визначається у відповідному нормативно-правовому акті уповноваженого органу як дата набрання чинності. 4.3. Під час підписання акта, споживач має право перевірити правильність розрахунку постачальником ціни за одиницю товару та вартості спожитого в розрахунковому періоді товару та запросити необхідні дані в письмовій формі. 
Між сторонами укладались додаткові угоди №1, №2, №3, №4, №5 до договору, зокрема додатковою угодою №3 від 27.02.2026 року, сторони домовилися припинити договірні відносини в частині постачання (споживання) електричної енергії за договором з 01 березня 2026 року. Останнім днем здійснення постачання електричної енергії є 28 лютого 2026 року. В частині оплати договірні відносини зберігають свою чинність до здійснення повних взаємних розрахунків між сторонами. 
Постачання електричної енергії в межах строків дії договору відбувалось постачальником за точками комерційного обліку, зазначені споживачем в додатку 1 до договору.
Найменування оператора, з яким споживач уклав договір розподілу електричної енергії - ПрАТ "Волиньобленерго".
Як вбачається із матеріалів справи, рахунки на оплату за спожиту електричну енергію та акти приймання-передавання товарної продукції направлялись на електрону адресу відповідача, яка зазначена в договорі.
Згідно даних, отриманих від ПрАТ "Волиньобленерго" відповідач спожив електричної енергії під час дії договору в наступних обсягах: у січні 2026 року у кількості 148 726 кВт*год.; у лютому 2026 року 120 144 кВт*год.
На підставі зазначених даних комерційного обліку відповідачу були сформовані рахунки на оплату за спожиту електричну енергію та акти прийняття-передавання товарної продукції: 
- за період січень 2026 року на суму 1664 227,21 грн (рахунок №100/440/1/1 від 13.02.2026 року та акт приймання-передачі товару від 31.01.2026 року); 
- за період лютий 2026 року на суму 1569 613,96 грн (рахунок №100/440/2/1 від 10.03.2026 року та акт приймання-передачі товару від 28.02.2026 року).
При формуванні платіжних документів постачальник керувався положеннями пункту 5.6.-5.7. договору та додатку №3 до договору.
Позивач зазначає, що споживач, неналежним чином виконував умови договору щодо повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію. Загалом за період січень-лютий 2026 року споживачу нараховано за спожиту електричну енергію 3233841,17 грн. 
Між тим, відповідачем сплачено 2979465,41 грн згідно платіжних інструкцій про часткову сплату боргу, а відтак за доводами позивача залишок заборгованості на момент пред`явлення даного позову до суду складає 254375,76 грн.
При цьому, відповідачем на адресу постачальника направлялися листи з власними розрахунками за спожиту електричну енергію, які на думку позивача не відповідають умовам укладеного договору. Позивачем надавались відповіді на вказані листи на розрахунки.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. 
За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтями 525, 526 і 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з п. 1.2.15. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за № 312 (надалі - ПРРЕЕ), укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Договори, передбачені цими Правилами, укладаються у письмовій формі в паперовому або в електронному вигляді. Для укладення договору шляхом приєднання до умов договору, друга сторона підписує заяву-приєднання. Договір може бути укладений, змінений та розірваний за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, зокрема через особистий кабінет у вигляді електронного документа. Створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення електронних документів під час укладання, виконання, зміни та розірвання договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії та використання електронної ідентифікації при укладанні договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації здійснюється з урахуванням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Початок виконання умов договору, передбаченого цими Правилами, може встановлюватися за погодженням сторін. Порядок створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення електронних документів, у тому числі під час укладання, зміни, виконання та розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, визначається в угоді про електронний документообіг, укладеній між споживачем та іншим учасником роздрібного ринку електричної енергії. Угода про електронний документообіг має містити інформацію щодо інформаційно-комунікаційної системи та/або засобу електронної комунікації, які використовуються учасником роздрібного ринку електричної енергії для електронної взаємодії зі споживачем. На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та розірвання договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку. При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил, крім випадків, передбачених законодавством.
Пунктами 3.1.7., 3.1.8. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному веб-сайті електропостачальника, договір укладається у письмовій формі шляхом підписання сторонами цілісного документа або обміну документами у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та/або Господарським кодексом України та цими Правилами, у тому числі за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються, у письмовій формі, а у випадку укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації у формі електронного документа та підписуються обома сторонами. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.
За умовами п. 4.3. ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Згідно з п. 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Відповідно до п. 4.13. ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Згідно з п. 4.14. ПРРЕЕ платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи (рахунки) надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно. Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу. Платіжний документ (рахунок) має надаватися споживачу в терміни та спосіб, визначені відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції або умов договору. Датою отримання платіжного документа вважається: 1) дата вручення, що підтверджується підписом одержувача (споживача або його уповноваженої особи); 2) дата його отримання від кур`єра; 3) відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції; 4) дата його відкриття споживачем на персональній сторінці (особовому кабінеті) споживача на офіційному веб-сайті електропостачальника, оператора системи, що може бути підтверджено програмною платформою, яка забезпечує роботу персональної сторінки з визначенням дати та часу його відкриття; 5) дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії; 6) третій календарний день з дати його отримання поштовим відділенням зв`язку, на території обслуговування якого розташований об`єкт споживача (у разі направлення засобами поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом). Вимоги щодо порядку та форми надання інформації в платіжних документах (рахунках) електропостачальника встановлені розділом ІХ цих Правил.
Положеннями п. 5.2.1. Правил встановлено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів та на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.
Пункт 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно частини 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суд встановив, що між позивачем та відповідачем на підставі договору виникли зобов`язальні правовідносини, згідно з якими позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб його електроустановок, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику електричну енергію.
Як вже зазначив суд, пунктом 5.3. договору передбачено порядок розрахунку (визначення) ціни за 1 кіловат-годину (далі - одиниця товару), спосіб її формування погоджено та закріплено сторонами у порядку визначення (формування) ціни за одиницю товару за розрахунковий період, який викладений у додатку №3 до цього договору.
Ціна за одиницю товару включає тариф на послуги з передачі електричної енергії, що затверджується регулятором, та всі інші складові вартості за одиницю товару, необхідні для виконання цього договору, та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, технічного обслуговування, комерційного обліку тощо, які сплачуються споживачем самостійно (пункт 5.4. договору).
У пункті 5.6. договору зазначено, що ціна за одиницю Товару, спожитого в розрахунковому періоді, визначається та розраховується після завершення кожного розрахункового періоду відповідно до порядку, визначеному у додатку 3 до договору та відображається у акті приймання-передачі (далі - акт), примірна форма якого наведена в додатку 4 до договору, який складається після завершення кожного розрахункового періоду.
Розрахунок ціни відповідно до зазначеного порядку здійснюється починаючи з першого місяця фактичного постачання електричної енергії споживачу.
Суд встановив, що рахунки на оплату за спожиту електричну енергію та акти приймання-передавання товарної продукції направлялись на електрону адресу споживача, яка зазначена в договорі, а також засобом поштового зв`язку, що узгоджується з умовами договору та положеннями пункту 4.14. Правил, зокрема рахунки на оплату за спожиту електричну енергію та складено акти прийняття-передавання товарної продукції: за період січень 2026 року на суму 1664 227,21 грн (рахунок №100/440/1/1 від 13.02.2026 року та акт приймання-передачі товару від 31.01.2026 року); за період лютий 2026 року на суму 1569613,96 грн (рахунок №100/440/2/1 від 10.03.2026 року та акт приймання-передачі товару від 28.02.2026 року).
Проте, відповідач в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору, вартість спожитої електроенергії у січні та лютому 2026 року сплатив частково, внаслідок чого станом на час вирішення спору за відповідачем рахується прострочена заборгованість за активну електроенергію перед позивачем у розмірі 254375,76 грн.
Приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу у розмірі 254375,76 грн, враховуючи, що відповідач зазначені кошти не сплатив, в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення в повному обсязі.
Суд критично оцінює доводи відповідача про неправильне визначення позивачем маржі постачальника та, як наслідок помилкове формування вартості поставленої електричної енергії.
За змістом ч.2,3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Як встановлено судом, порядок визначення ціни електричної енергії був погоджений сторонами під час укладення договору та закріплений у пункті 5.3 договору і додатку №3 до нього, який містить формулу розрахунку ціни за одиницю товару. Однією зі складових такої формули є величина торговельної надбавки (маржі) постачальника (V).
Водночас пунктом 5.8 договору сторони прямо погодили, що маржа постачальника визначається при укладенні договору у додатку №2 та не змінюється протягом усього строку його дії. У специфікації (додаток №2 до договору) сторони визначили розмір такої маржі - 0,15792 грн без ПДВ.
Отже, розмір маржі не є показником, який підлягає перегляду або повторному визначенню під час виконання договору у даному випадку за нас. Змінними складовими ціни відповідно до умов договору є лише середньозважена ціна електричної енергії на ринку "на добу наперед" та тариф на передачу електричної енергії, тоді як величина маржі залишилася незмінною в силу прямої домовленості сторін.
Суд зазначає, що фундаментальним принципом договірного права є принцип свободи договору, закріплений у статті 3 ЦК України, який кореспондується з нормами ч. 1 ст. 627 та статті 6 ЦК України та означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Фактично заперечення відповідача зводяться до необхідності застосування іншого, ніж погоджений сторонами, значення маржі, у тому числі від`ємного її розміру, що означає зміну істотної умови чинного договору, який не визнано судом недійсним, після його укладення та виконання. Такий підхід суперечить статтям 6, 627, 628, 629 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними у визначенні умов договору, а погоджені ними умови є обов`язковими для виконання.
При цьому, відповідач не надав жодного доказу внесення сторонами змін до пункту 5.8 договору чи додатку №2 до поставки електричної енергії у січні чи лютому 2026 року, а також не довів недійсності відповідних умов договору у встановленому законом порядку. За відсутності таких обставин погоджена сторонами величина маржі є обов`язковою для обох сторін та не може бути замінена судом або однією зі сторін власним розрахунком у даному випадку.
Посилання відповідача на неправильність визначення структури ціни (визначення іншої величини маржі) є внутрішньо суперечливими, оскільки саме структура ціни, її складові та механізм формування були погоджені сторонами під час укладення договору. Відтак відповідач, не оспорюючи дійсність договору чи його окремих положень у межах даної справи, не може посилатися на неправильність тієї структури ціни (маржі), яку він сам погодив при його укладенні в п.5.8. договору. 
Суд погоджується з твердженнями представника позивача, що між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, тому підписання договору з "помилкою у визначенні маржі, як стверджує відповідач" не звільняє її від обов`язку виконати зобов`язання за спірним договором.
У відповідності до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. 
У випадку, якщо відповідач вважає, що позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення у вчиненому правочині, не в результаті власного недбальства, не через свою необережну поведінку, у відповідності до положень ст. 229 ЦК України мають право звернутися до суду для визнання такого правочину в цій частині недійсним та відшкодуванням збитків. 
Згідно ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
При цьому, у даній справі відповідачем не подано доказів визнання такого правочину в частині визначення торговельної надбавки (маржі) постачальника недійсним, в силу закону він не є нікчемним (недійсність не встановлена законом), тому підлягає виконанню сторонами, а суд в силу ч.2 ст. 237 ГПК України не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для здійснення оплати бюджетною установою, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положеннями ст. 617 ЦК України прямо передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейським судом з прав людини в рішеннях від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання (постанови Верховного Суду від 21.02.2022 у справі 925/1545/20, від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17).
До того ж, ст. 1 ЦК України визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й державних організацій, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
За наведених обставин, враховуючи чинність договору в частині погодженої сторонами торговельної надбавки (маржі) постачальника не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, тому зазначені доводи відповідача, суд до уваги не приймає.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Слід зазначити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.
Крім того, слід врахувати, що Верховним Судом неодноразово зазначалось, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар доказування обставин) покладається на особу, яка посилається на ці обставини (постанови Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 29.08.2018 р. у справі № 909/105/15, від 29.08.2018 р. у справі № 910/23428/17, від 31.01.2018 р. у справі № 10/8763/17).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 р. у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 р. у справі № 904/1103/20 та від 25.06.2020 р. у справі № 924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є надати саме ту кількість доказів, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід врахувати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача слід стягнути 254375,76 грн заборгованості за спожиту електричну енергію. 
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 3052,51 грн сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області (45000, Волинська обл., місто Ковель, вулиця Олени Пчілки, будинок 4, код ЄДРПОУ 01982940) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54055, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул. Погранична, будинок 39/1, код ЄДРПОУ 42129888, р/р НОМЕР_1 , МОУ АТ "Ощадбанк" України, МФО 326461) 254375,76 грн (двісті п`ятдесят чотири тисячі триста сімдесят п`ять гривень 76 коп.) заборгованості, а також 3052,51 грн (три тисячі п`ятдесят дві гривні 51 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 24.08.2026

Суддя А. С. Вороняк