Справа № 517/663/26
Провадження № 2/517/361/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі
головуючого судді Меєчка О.М.,
за участю секретаря судового засідання Хасанової С.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

установив:

Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 18 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 201193, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 6945 гривень зі сплатою відсотків за користування.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Відповідач не надав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
10 жовтня 2025 року укладено договір факторингу № 10102025, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. 
Відповідно до реєстру прав вимог № 5 до договору факторингу до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року.
Оскільки, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року не виконав, тому з урахуванням викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12371 гривня 70 копійок, з яких 6945 гривень – заборгованість по тілу кредиту, 3725 гривень 70 копійок – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501 гривня заборгованість по комісії, 1200 гривень – штрафні санкції (пеня/штраф).
Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та вирішено питання про витребування доказів (а.с. 66-67).
14 липня 2026 року від АТ «Райффайзен Банк» до суду надійшли витребувані докази (а.с. 75-76).
У судове засідання представник позивача не з`явилась, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 72). Водночас у прохальній частині позовної заяви просила суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 5).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, шляхом направлення конверту з судовою повісткою та рекомендованим повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (а.с. 74). Водночас попередньо звернувся до суду із заявою, у якій він позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності. Також у заяві відповідач просить суд, з урахуванням принципу співмірності, зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 гривень, посилаючись на те, що дана справа є нескладною та типовою (а.с. 78).
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як установлено судом, 18 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 201193, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах строковості зворотності, платності, а позичальник зобов`язалався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 9 - 12). Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 86d1d6c2.
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 6945 гривень, яка надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5000 гривень на № рахунку/картки позичальника НОМЕР_1 , в національній валюті; у розмірі 1944 гривні 60 копійок шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360% річних. Тип процентної ставки – фіксована. Комісія за надання кредиту складає 1944 гривні 60 копійок, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 28% від загальної суми кредиту. Загальний строк кредитування за договором складає 84 дні з 18 вересня 2025 року по 11 грудня 2025 року.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року виконало в повному обсязі надавши позичальнику грошові кошти в розмірі обумовленому договором шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 . Вказане підтверджується інформацією витребуваною судом за клопотанням представника позивача від АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 75-76). Так, з даної інформації убачається, що в банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) була випущена банківська картка № НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_3 та надано виписку по рахунку, якою підтверджений факт зарахування 18 вересня 2025 року грошових коштів у сумі 5000 гривень.
Зазначені докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свого обов`язку за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року.
Жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем суду не надано.
10 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 10102025 відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором (а.с. 40-44).
Згідно акту приймання-передачі реєстру прав вимоги № 5 до договору факторингу № 10102025 від 03 лютого 2026 року кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 1090, після чого до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості від боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 21757828 гривень 34 копійки. Сума фінансування, що підлягає сплаті 2134267 гривень 34 копійки (а.с. 46).
На підтвердження оплати за договором факторингу позивачем надані суду платіжні інструкції № 920, 922, 924 від 10 лютого 2026 року, 11 литого 2026 року, 12 лютого 2026 року відповідно (а.с. 47 - 48).
Відповідно до копії витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року Реєстр прав вимог № 5, від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року на загальну суму 12371 гривня 70 копійок, з яких 6945 гривень – заборгованість по тілу кредиту, 3725 гривень 70 копійок – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501 гривня заборгованість по комісії, 1200 гривень – штрафні санкції (пеня/штраф) (а.с. 45).

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено належний перехід права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
Відповідач свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконав.
Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кредит та відсотки за користування не повертаються.
Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Сплата прострочених відсотків та комісій обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк суму кредиту, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, ОСОБА_1 має перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року на загальну суму 12371 гривня 70 копійок, з яких 6945 гривень – заборгованість по тілу кредиту, 3725 гривень 70 копійок – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501 гривня заборгованість по комісії, 1200 гривень – штрафні санкції (пеня/штраф).
Розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 49).
Водночас позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11171 гривня 70 копійок (за виключенням заборгованості за штрафними санкціями в сумі 1200 гривень). Така вимога є правом позивача не суперечить закону, а отже не може бути обмежене судом.
З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд ураховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2662 гривні 40 копійок (із застосування понижуючого коефіцієнта 0,8, оскільки позов поданий в електронній формі), що підтверджується платіжною інструкцією № 43774 від 17 червня 2026 року (а.с. 6).
Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні за змістом положення містить частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Ураховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, а також приймаючи до уваги, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2662 гривні 40 копійок, тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума судового збору в розмірі 1331 гривня 20 копійок. 
У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків сплачених судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1331 гривня 20 копійок.
Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7000 гривень, суд дійшов такого висновку.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії: договору про надання правової допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року, який укладений між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» (а.с. 51-52), протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року(зв.а.с. 52), додаткової угоди № 25771532842 від 20 квітня 2026 року до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року, укладеної між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «Тимошенко та партнери», щодо позичальника ОСОБА_1 (а.с. 53), акта прийому-передачі наданих послуг від 05 травня 2026 року до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року, який містить відомості про надані адвокатським бюро «Тимошенко та партнери послуги та їх вартість: вивчення матеріалів справи 2 год - 1000 гривень, складання позовної заяви 2 год - 5000 гривень, підготовка адвокатського запиту 1 год - 500 гривень, підготовка та подача клопотань - 500 гривень, всього на суму 7000 гривень (зв.а.с. 53), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4267/10 виданого 26 серпня 2010 року на ім`я Тимошенка О.О. (а.с. 54), довіреності від 12 лютого 2026 року виданої ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» адвокату Тимошенку О.О. для представлення їх інтересів в тому числі в судових установах (зв.а.с. 54).
Відповідно до пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно з частинами 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отож суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) міститься висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічний висновок (обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами) наведений: у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Так, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність, оскільки справа є нескладною та типовою. У зв`язку з цим просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу (а. с. 78).
Отже, враховуючи положення статті 137 ЦПК України, категорію та складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт і наданих правничих послуг, значення справи для позивача, а також критерії розумності та співмірності судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та визначити суму, що підлягає стягненню у розмірі 6000 гривень.
На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 525, 526, 530, 546, 625, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», статтями 19, 27, 83, 175, 274-275 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 201193 від 18 вересня 2025 року в сумі 11171 (одинадцять тисяч сто сімдесят одна) гривня 70 копійок, з яких 6945 (шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень – заборгованість по тілу кредиту, 3725 (три тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 70 копійок – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501 (п`ятсот одна) гривня заборгованість по комісії.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» з державного бюджету 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок судового збору за подання позову, сплаченого відповідно платіжної інструкції № 43774 від 17 червня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 16 липня 2026 року.
Відомості про сторони у справі:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, 01133, рахунок НОМЕР_4 в АТ «Універсал Банк», МФО 322001;

відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя