Справа № 209/2602/26
Провадження № 2/209/2162/26

РІШЕННЯ
Іменем України
03 вересня 2026 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Кам`янського у складі:
головуючого судді Багбая Є.Д.,
за участі секретаря Полухіної Г.О.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Споживчий Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16 серпня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16.08.2025-100001553 відповідно до якого позивачу надано кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 217 день, дата повернення кредиту – 20.03.2026 року. Проте, всупереч вимог договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно умов договору, погашення кредиту та відсотків за кредитом. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед ТОВ «Споживчий центр» складає 49800,00грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15000,00 грн; заборгованість за процентами– 23250,00 грн.; комісія за надання кредиту в розмірі 1350,00 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості -2700,00 грн; відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України-7500,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором № 08.12.2023-100000150 від 08.12.2023 у розмірі 11880,50 гривень; судовий збір. 
18 травня 2026 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.
Представник відповідача  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву /а.с.22-32/, згідно якого зазначив, що позивачем до позову не доданий підписаний власноруч оригінал електронного кредитного договору між сторонами, також позивач не надав обґрунтованих доказів: документи первинного бухгалтерського обліку (належним чином оформлені розрахункові документи, які підтверджують факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку надав/перерахував Відповідачу згідно кредитного договору первісний кредитор) оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Та обставина, що Відповідачу були надані кредитні кошти і що Відповідач використовував саме їх, позивач не надав доказів (документи первинного бухгалтерського обліку). Також вважає, що кошти, які були отримані відповідачем від іншої особи не можуть бути фактом надання кредиту. Так у кредитному договорі зазначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Якщо кредит був виданий третьою особою то така можливість повинна бути зафіксована в кредитному договорі або укладено угоду про заміну кредитора. Фінансова установа у кредитному договорі на підставі законодавства зобов`язується видати кредит особисто або повинні бути підстави по яким кредит було видано іншою особою. Тобто кредитор повинен безготівковим способом перерахувати кошти позичальнику із свого рахунку. У позові міститься копія довідки на адресу ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», в якому останній повідомляє про перерахування коштів від ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" через систему переказу коштів. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке не є учасником даної справи. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог Позивач не надав до суду доказів на які саме умови погодився Відповідач згідно до «ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ» на веб-сайтах фінансових установ, з яких можна було б зрозуміти чи саме ті правила були на сайтах і як часто вони змінювались та чи є електронний підпис Відповідача та Позивача на договорах позики, чи є докази цілісності документів з електронним підписом, яка саме процентна ставка була зафіксована у кредитному договорі Позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не доведено позивачем при розгляді вказаної справи. Просить суд відмовити у позовних вимогах так, як неможливо визначити які саме суми коштів надав/перерахував кредитор Відповідачу та вирахувати на яку процентну ставку погодився Відповідач.
Представником позивача надано відповідь на відзив /а.с.42-51/ згідно якого зазначено, що між сторонами був укладений електронний договір, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та відповідно до вимог закону кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зазначений договір укладено в електронній формі, а тому є чинним.  Спірний кредитний договір укладений і електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Відтак, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом:1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії). Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно- комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Посилання сторони відповідача на те, що позивач не надав жодних технічних доказів, які б дозволяли ідентифікувати відповідача, як особу, що фактично вчинив дії з укладення договору, є необґрунтованими, оскільки наведений вище договір містить інформацію, яка ідентифікує позичальника, зокрема, щодо його особистих персональних даних, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань. Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти. Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу. Враховуючи викладене, підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Позовні вимоги задовольнити.
Також ухвалою суду від 09 липня 2026 року витребувано докази по справі, які надійшли на адресу суду. 
Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від ТОВ «Споживчий центр» /Електронна форма/ та Заявки /Електронна форма/, що є невід`ємною частиною Пропозиції, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику відповідно до умов Кредитного договору № 16.08.2025-100001553 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною договору, та відповідно до якого позивачу надано кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 217 день, дата повернення кредиту – 20.03.2026 року. 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Таким чином, було укладено спірний кредитний договір у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової.
Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Також в до Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від ТОВ «Споживчий центр» /Електронна форма/ та Заявки /Електронна форма/, що є невід`ємною частиною кредитного договору містять відомості, які дозволяють ідентифікувати відповідача, як особу, що фактично вчинив дії з укладення договору оскільки містять його особисті персональних дані, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.
Пунктом 4.1. Договору передбачено надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-0969. Згідно з п.10.1.Договору зазначений кредитний договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі від позичальника відповіді про прийняття пропозиції, підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця.
Відповідачем ОСОБА_1 електронним цифровим підписом (Е749) підписано Пропозицію про укладання кредитного договору (оферти) /Електронна форма/. Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладання кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 15000 грн, що підтверджується квитанцією /Електронна форма/ отже, акцептовано умови Договору. 
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» /а.с.97/ повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 рахунок НОМЕР_2 було зараховано кошти на суму 15000,00 гривень за період з 16.08.2025-16.08.2025 року.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка складає 49800,00грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15000,00 грн; заборгованість за процентами– 23250,00 грн.; комісія за надання кредиту в розмірі 1350,00 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості -2700,00 грн; відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України-7500,00 грн, що підтверджується довідкою – розрахунком /Електронна форма/.
Тобто, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 закону України "Про платіжні послуги” еквайрингова установа (далі - еквайр) - надавач платіжних послуг, який надає послугу еквайрингу платіжних інструментів та має ліцензію на надання такої послуги;
Частиною 4 статті 31 закону України "Про платіжні послуги” визначено, що після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію: відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості); суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції; суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо); курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти); дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно вимог ст. 611 ЦК України передбачено правові наслідки, які настають у разі порушення зобов`язання, встановлені договором або законом:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Матеріали справи не містять та представником відповідача не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін, не надано. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в зв`язку з тим, що укладений між сторонами кредитний договір відповідають вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача. 
Пунктами 1,2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача по справі на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 526, 611, 629, 634, 638, 639, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (місце знаходження –м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133 А) до ОСОБА_1 (місце реєстрації – АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (ЄДРПОУ 37356833, заборгованість за кредитним договором № 16.08.2025-100001553 року і яка становить 49800,00 (сорок дев`ять тисяч вісімсот грн.).
Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (ЄДРПОУ 37356833), сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривень ) 40 гривень.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя
Дніпровського районного суду
м. Кам`янського Є.Д. Багбая